Постанова
Іменем України
 
07 червня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 465/3864/16-ц
провадження № 61-1479 св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_4,
відповідач | - | Франківська районна адміністрація Львівської міської ради,
третя особа | - | ОСОБА_5
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова у складі судді Мигаль Г. П.                від 21 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі суддів: Павлишина О.Ф., Мікуш Ю. Р., Мельничук О. Я.                                             від 28 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій незаконними та скасування розпорядження.
 
Встановив:
 
У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій незаконними та скасування розпорядження.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 листопада 2015 року визнано батьківство ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов`язано Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану ЛМУЮ внести відповідні зміни в актовий запис від 28 березня 2013 року № 120 про народження ОСОБА_6, де в графі «Відомостві про дитину» змінити прізвище «ОСОБА_6» на прізвище «ОСОБА_6», в графі «по батькові» залишити «ОСОБА_6», у графі «Відомості про батька» вказати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, у графі «Відомості про матір» вказати «ОСОБА_8»,                     ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, яка померла              ІНФОРМАЦІЯ_4. Вказане рішення залишено без змін ухвалою колегії судової палати Апеляційного суду Львівської області від 24 травня                       2016 року.
 
Відповідно до розпорядження «Про встановлення опіки та призначення опікуна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 15 липня             2013 року № 279 встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_6,                        ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено ОСОБА_4опікуном ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязано               ОСОБА_4 вжити заходів щодо реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_1.
 
Відповідно до розпорядження «Про втрату статусу дитини-сироти та призначення опіки над ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1»             від 22 червня 2016 року № 280 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважається такою, що втратила статус дитини-сироти; припинено опіку над малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; вирішено передати малолітню ОСОБА_6,                        ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання батькові - ОСОБА_5
 
Розпорядження голови Франківської районної адміністрації від 05 квітня 2013 року № 135 «Про надання статусу дитини-сироти ОСОБА_6,                          ІНФОРМАЦІЯ_1» та від 15 липня 2013 року № 279 «Про встановлення опіки та призначення опікуна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» визнано такими, що втратили чинність.
 
Про засідання органу опіки та піклування, призначеного на 16 червня               2016 року позивачку не повідомлено, на такому позивач присутньою не була, з протоколом засідання № 13 позивача неповідомлено та не надіслано копії протоколу та розпорядження від 22 червня 2016 року№ 280.
 
Про оскаржуване розпорядження і незаконні дії позивачка дізналася від вихователів дитячого садочка, який відвідує підопічна позивача.
 
Позивач вважає, що підстави для припинення опіки над ОСОБА_6,                     ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні, так як позивач як опікун належно виконувала та виконує свої права по відношенню до підопічної, дбала і дбає про всі її необхідні побутові умови, створила всі необхідні та належні умови проживання, виховує, навчає, та піклується про дитину, так як втратила свою рідну дочку та замінила дитині маму. 
 
Також позивач вважає, що рішення про передачу малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батькові - ОСОБА_5 є передчасним, так як не розглянута касаційна скарга на вищевказані судові рішення.
 
Таким чином, просила суд визнати дії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради незаконними, скасувати пункти 2, 3, 4 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 червня 2016 року № 280  .
 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржуване розпорядження прийнято Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради у межах своїх повноважень.
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року рішення Франківськогорайонного суду м. Львова від 21 липня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки судами не враховано порушень під час процедури передачі дитини, що призвело до негативних наслідків. 
 
Інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
28 грудня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 передано на розгляд до Верховного Суду.
 
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною третьою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.
 
Відповідно до статті 151 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
 
Відповідно до частини 1 статті 152 СК України дитина має право на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
 
Відповідно до пункту 1.5 Правил опіки та піклування органи опіки та піклування здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства.
 
Відповідно до пункту 1.7 Правил опіки та піклування органи опіки та піклування відповідно до покладених на них завдань та розподілу повноважень між структурними підрозділами відповідних управлінь і відділів місцевої державної адміністрації: вирішують питання про встановлення і припинення опіки та піклування.
 
Відповідно до пункту 3.1. Правил опіки та піклування для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов'язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.
 
Відповідно до пункту 5.4. Правил опіки та піклування опіка припиняється:після досягнення неповнолітніми п'ятнадцяти років, за винятком випадків, коли вони будуть в установленому порядку визнані недієздатними внаслідок психічних захворювань; у разі повернення неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, на виховання батькам; у разі одужання або значного поліпшення здоров'я особи, яка була визнана недієздатною, і відновлення судом її дієздатності; унаслідок смерті підопічного; унаслідок смерті опікуна. За підстав, зазначених у цьому пункті, крім досягнення неповнолітнім п'ятнадцяти років, а також у разі смерті підопічного опіка припиняється за рішенням органу опіки та піклування.
 
Судами установлено, що мати дитини ОСОБА_6 ОСОБА_8, померла у віці 41 року ІНФОРМАЦІЯ_4.
 
Рішенням Франківського районного суду м. Львова в справі                                від 30 листопада 2015 року визнано батьківство ОСОБА_5 щодо дитини ОСОБА_6, зобов'язано Франківський відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції внести відповідні зміни в актовий запис від 28 березня 2013 року № 120 про народження «ОСОБА_6 Вероніки Ігорівни», де в графі «Відомості про дитину» змінити прізвище «ОСОБА_6» на прізвище «ОСОБА_6», в графі «по батькові» залишити «ОСОБА_6», у графі «Відомості про батька» батьком вказати «ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України) у графі «Відомості про матір» вказати «ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4». Рішення суду набрало законної сили.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на вказані судові рішення.
 
Розпорядженням від 15 липня 2013 року № 279 «Про встановлення опіки та призначення опікуна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано ОСОБА_4 вжити заходів щодо реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_1.
 
Згідно з розпорядженням «Про втрату статусу дитини-сироти та призначення опіки над ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» від 22 червня 2016 року № 280 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважається такою, що втратила статус дитини-сироти; припинено опіку над малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; вирішено передати малолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання батькові - ОСОБА_5. Розпорядження голови Франківської районної адміністрації від 05 квітня 2013 року № 135 «Про надання статусу дитини-сироти ОСОБА_6,                           ІНФОРМАЦІЯ_1» та від 15 липня 2013 року № 279 «Про встановлення опіки та призначення опікуна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» визнано такими, що втратили чинність.
 
Враховуючи переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, яким затверджено повноваження органу опіки та піклування та правила опіки та піклування, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовуоскільки, розпорядження від 22 червня 2016 року № 280 «Про втрату статусу дитини-сироти та призначення опіки над ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1» прийнято в межах повноважень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та на підставі СК України.
 
Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають. 
 
У касаційній скарзі позивач посилається на те, що суди, відмовляючи у задоволенні позову не врахували порушення процедури передачі дитини батькові. Однак суди надали належну оцінку наданим доказам у справі та обґрунтовано дійшли висновку про те, що батьки мають переважне право на виховання дітей та чинним законодавством не передбачено обов'язок органу опіки та піклування деталізувати виконання такого роду розпорядження.
 
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.
 
Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, 
 
Постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                       В. В. Пророк 

                                                                                                                      В.С. Висоцька

                                                                                                                      І.М. Фаловська