ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/9055/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,
секретар судового засідання - Овчарик В.М.,
за участю представників:
позивача - Печерного С.Л. (адвокат),
відповідача - Мандригелі Р.С. (адвокат),
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 (суддя Якименко М.М.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 (головуючий - Майданевич А.Г., судді: Коротун О.М. Сулім В.В.) у справі 
за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "УКРГАЗТЕХЗВ'ЯЗОК"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАМАРІН-ГЛОУ"
про стягнення 53209285,32 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - ПАТ "Укртрансгаз", замовник) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАМАРІН-ГЛОУ" (далі - ТОВ "АКВАМАРІН-ГЛОУ", підрядник) про стягнення 53209285,32 грн. (в редакції заяви від 25.07.2017 про збільшення розміру позовних вимог), з яких:  12362750,34 грн. основної заборгованості за договором підряду №26КБ від 13.11.2012 (далі - договір підряду №26КБ), 6044779,69 грн. процентів за користування чужими коштами, 32258829,54 грн. пені, 2542925,75 грн. штрафу, посилаючись на статті 530, 536, 549, 612, 631, 837, 1212, 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 216, 230, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України).
Позовна заява обґрунтовується невиконанням відповідачем робіт у строк, визначений договором підряду №26КБ, та користуванням без належних на те правих підстав грошовими коштами в розмірі 12362750,34 грн. після закінчення дії цього договору.
07.08.2017 ТОВ "АКВАМАРІН-ГЛОУ" подало заяву про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог щодо стягнення 32258829,54 грн. пені та 2542925,75 грн. штрафу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Рішення місцевого суду мотивоване положеннями статей 11, 202, 207, 509, 1212 ЦК України та статей 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній до 15.12.2017, з урахуванням яких суд дійшов висновку про те, що оскільки спірні кошти (аванс у сумі 12362750,34 грн.) сплачено замовником на виконання договору підряду №26КБ, який недійсним не визнано та не розірвано, то такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано як безпідставне збагачення. Правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 рішення змінено з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині даної постанови. Резолютивну частину рішення залишено без змін.
Постанова мотивована статтями 258, 526, 549, 570, 598, 599, 612, 629, 631, 849, 854, 1212 ЦК України, статтями 193, 230, 232 ГК України, статтею 84 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, та статтями 74, 76, 86, 269, 277 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, з посиланням на які апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на передчасність вимог про стягнення передплати (авансу), процентів за користування чужими грошовими коштами та пропуск позовної давності щодо вимог про стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання підрядником зобов'язань за договором підряду №26КБ.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування і порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, зокрема, приписів статей 210, 244, 245, 256, 261, 525, 526, 530, 570, 599, 601, 610, 631, 1212, 1214 ЦК України, статей 193, 216 ГК України, статей 3, 23 Бюджетного кодексу України, статей 4, 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та статей 73, 74, 76, 236 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, наголошуючи на тому, що: 1) враховуючи закінчення строку дії договору підряду №26КБ, відносини між сторонами трансформувалися із зобов'язальних (договірних) у відносини охоронні (позадоговірні, деліктні), які спрямовані на відновлення порушеного права, в тому числі шляхом повернення майна (авансового платежу в сумі 12362750,34 грн.), коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; 2) надана відповідачем видаткова накладна №00034 від 29.07.2013 не є належним та допустимим доказом на поставку підрядником товарів на суму 2253072,46 грн., так як позивач не уповноважував ОСОБА_6 на отримання товарів і не видавав йому довіреності на отримання матеріальних цінностей №902 від 29.07.2013; 3) висновки суду першої інстанції про вчинення між сторонами взаємозаліку зустрічних однорідних вимог не відповідають обставинам справи; 4) судами не надано належної правової оцінки акту здачі-приймання робіт від 29.06.2016 №1 на суму 85608,86 грн.; 5) висновки апеляційного суду про відмову в стягненні пені та штрафу у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суперечать попереднім висновкам цього ж суду про передчасність позовних вимог щодо повернення авансових платежів та процентів за користування чужими грошовими коштами.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу) 
Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить оскаржувану постанову залишити без змін з тих мотивів, що: 1) спірні правовідносини щодо сплати авансу виникли на підставі укладеного між сторонами договору підряду №26КБ, який визнаний недійсним чи розірваним не був, що виключає можливість застосування положень статті 1212 ЦК України; 2) позивачем помилково ототожнюються поняття "строк виконання зобов'язань" та "строк дії договору", тоді як закон не передбачає припинення зобов'язання внаслідок закінчення строку дії договору.
Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 13.11.2012 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі філії "Управління "УКРГАЗТЕХЗВ'ЯЗОК" (правонаступником якого є ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління "УКРГАЗТЕХЗВ'ЯЗОК") та ТОВ "АКВАМАРІН-ГЛОУ" укладено договір підряду №26КБ на виконання комплексу робіт по будівництву "ВОЛЗ Рогатин-Долина", за умовами пункту 1.1 якого підрядник зобов'язався виконати комплекс робіт по будівництву "ВОЛЗ Рогатин-Долина", а саме: розробити графік виконання основних заходів і робіт; відкоригувати робочу документацію і погодити її із зацікавленими організаціями в установленому законодавством порядку; отримати дозволи на виконання будівельно-монтажних робіт від державних установ та експлуатуючих організацій; розробити і затвердити у Замовника проект виконання будівельно-монтажних робіт; виконати будівельно-монтажні роботи відповідно до погодженої документації та проекту(ів) виконання робіт; поставити обладнання і матеріали згідно із специфікаціями; виконати обов'язки, зазначені в п.6.2 розділу 6 договору. Замовник (позивач), у свою чергу, зобов'язувався надати підряднику фронт робіт, передати затверджену частину проектної документації та вихідні дані, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти закінчений будівництвом об'єкт, сплатити вартість виконаних робіт та послуг підрядником, передбачену п.1.2 договору.
Згідно з  пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору підряду №26КБ (в редакції додаткової угоди №2 від 19.07.2013) загальна сума договору з ПДВ становить 36327510,74 грн. Передбачається аванс у розмірі 30% від суми договору. Аванс використовується підрядником на придбання обладнання, матеріалів та на інші витрати, необхідні для початку виконання зобов'язань по договору.
В свою чергу, пунктами 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору підряду №26КБ (в редакції додаткової угоди №2 від 19.07.2013 року до договору) передбачено, що початок виконання робіт - з моменту підписання договору та відповідно до план-графіку виконання робіт (додаток № 5 до договору); поставка обладнання здійснюється згідно з план-графіком виконання робіт (додаток № 5 до договору); виконання зобов'язань, будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт - по 31.12.2014; договір набуває чинності з моменту його підписання та діє по 31.12.2014, а в частині виконання сторонами зобов'язань щодо розрахунків - до їх повного виконання.
На виконання пункту 3.2 договору підряду №26КБ позивачем сплачено на користь відповідача авансовий платіж в розмірі 12362750,34 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1271 від 15.03.2013 на суму 2575477,14 грн., №2397 від 18.05.2013 на суму 8322776,10 грн., №4319 від 18.09.2013 на суму 1464497,10 грн.
Місцевим господарським судом також встановлено, що підрядник в обумовлений договором строк не виконав комплекс робіт по будівництву "ВОЛЗ Рогатин-Долина".
Листом від 06.10.2014 №01/19-1625 позивач звернувся до відповідача з претензією №1 про повернення 10898253,24 грн., які були перераховано в якості авансового платежу, та про сплату пені та штрафу. В подальшому, листом від 15.01.2016 №0058/19-01 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №2 про повернення 10109677,88 грн., які були надані в якості авансового платежу.
Згідно з пунктом 12.3 договору підряду №26КБ за порушення з вини підрядника строків виконання робіт або строків здачі в експлуатацію він сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання
В основу оскаржуваних рішення і постанови покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність припинення договору підряду №26КБ у зв'язку зі спливом строку його дії, тоді як невиконання підрядником у повному обсязі робіт за цим договором не свідчить про безпідставність набуття відповідачем попередньої оплати (авансу), у зв'язку з чим, станом на час розгляду справи підстави для стягнення авансу чи невикористаного авансу, процентів за користування чужими коштами відсутні, а даний позов є передчасним. При цьому апеляційним судом мотивувальну частину рішення змінено шляхом зазначення про відмову у стягненні штрафних санкцій у зв'язку із спливом позовної давності.
Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для відмови в задоволенні позову з огляду на таке.
Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість виконання договору сторонами.
Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 631 ЦК України та частиною 7 статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, частиною 1 статті 202 ГК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.
З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов'язання, яке залишилося невиконаним, колегія суддів вважає, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору можливим є виконання відповідачем робіт за цим договором та їх прийняття позивачем (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
Враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що строк дії договору та строк виконання зобов'язання за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов'язань за ним. 
Згідно з частиною 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Статтею 849 ЦК України передбачено право замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків, у разі якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим. При цьому, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов'язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. Зокрема, внаслідок відмови кредитора від прийняття виконання у зв'язку тим, що виконання зобов'язання втратило інтерес для нього через прострочення боржника.
У даному випадку, відмова замовника від договору могла бути підставою для вимоги про повернення невикористаної частини авансу на підставі статті 1212 ЦК України.
Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено, що у тексті претензій замовника №1 від 06.10.2014 та №2 від 15.01.2016 відсутня відмова від договору підряду №26КБ. 
Крім того, судами не встановлено розірвання цього договору сторонами чи визнання його недійсним у судовому порядку.
Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення перерахованих позивачем грошових коштів відповідачу за договором підряду №26КБ на підставі статті 1212 ЦК України, а також про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки вказана вимога є додатковою до вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 12362750,34 грн. (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
Суд першої інстанції загалом дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, однак, як вірно зауважила апеляційна інстанція, в порушення приписів статті 84 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, місцевий господарський суд у рішенні від 08.08.2017 помилково не зазначив мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 6044779,69 грн. процентів за користування чужими коштами, 32258829,54 грн. пені, 2542925,75 грн. штрафу.
Зважаючи на те, що вимога про стягнення 6044779,69 грн. процентів за користування чужими коштами є похідною від вимоги про стягнення авансу в розмірі 12362750,34 грн., апеляційний суд правильно зазначив про передчасність їх заявлення.
Усуваючи допущені судом першої інстанції процесуальні недоліки, апеляційний суд дійшов вірного висновку про необхідність зміни мотивувальної частини рішення від 08.08.2017 шляхом зазначення про відмову у стягненні 32258829,54 грн. пені та 2542925,75 грн. штрафу в зв'язку зі спливом позовної давності з огляду на таке.
Позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій ґрунтуються на умовах пункту 12.3 договору підряду №26КБ, яким передбачено їх нарахування на загальну вартість невиконаних робіт (36327510,74 грн.) тоді як підставою позову замовником визначено безпідставне збереження підрядником авансу (стаття 1212 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. 
Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 даного Закону.
Згідно з пунктом 12.3 договору підряду №26КБ за порушення з вини підрядника строків виконання робіт, або строків здавання в експлуатацію він сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Наведені умови договору узгоджуються з приписами абзацу 3 частини 2 статті 231 ГК України.
Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Апеляційним судом правомірно враховано, що згідно з пунктом 5.3 договору підряду №26КБ (в редакції додаткової угоди №3 від 30.12.2013) останнім днем виконання робіт є 31.12.2014, відтак, з 01.01.2015 почалось прострочення підрядника та виникла можливість нарахування замовником пені, а з 30.01.2015 - можливість нарахування штрафу. Оскільки позивач звернувся з позовом у цій справі лише у червні 2017 року, то, враховуючи порядок та період нарахування неустойки, має місце пропуск річного строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені та штрафу.
Колегія суддів також зазначає, що за змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
За таких обставин, касаційна інстанція погоджується з висновками апеляційного суду про відмову в задоволенні позову повністю, зокрема, в частині позовних вимог про повернення авансового платежу в розмірі 12362750,34 грн. та стягнення 6044779,69 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами - у зв'язку з їх необґрунтованістю, а в частині стягнення пені та штрафу - з підстав спливу позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу 
Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що враховуючи закінчення строку дії договору підряду №26КБ, відносини між сторонами трансформувалися із зобов'язальних (договірних) у відносини охоронні (позадоговірні, деліктні), які спрямовані на відновлення порушеного права, в тому числі шляхом повернення майна (авансового платежу в сумі 12362750,34 грн.), коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, оскільки, як вірно зазначено відповідачем у відзиві на касаційну скаргу, спірні правовідносини щодо сплати авансу виникли на підставі укладеного між сторонами договору підряду №26КБ, який визнаний недійсним чи розірваним не був, що виключає можливість застосування положень статті 1212 ЦК України, а позивачем помилково ототожнюються поняття "строк виконання зобов'язання" та "строк дії договору", тоді як цивільне законодавство не передбачає припинення зобов'язання внаслідок закінчення строку дії договору.
Касаційна інстанція відхиляє безпредметні доводи скаржника про те, що: 1)надана відповідачем видаткова накладна №00034 від 29.07.2013 не є належним та допустимим доказом на поставку підрядником товарів на суму 2253072,46 грн., так як позивач не уповноважував ОСОБА_6 на отримання товарів і не видавав йому довіреності на отримання матеріальних цінностей №902 від 29.07.2013; 2) висновки суду першої інстанції про вчинення між сторонами взаємозаліку зустрічних однорідних вимог не відповідають обставинам справи; 3) судами не надано належної правової оцінки акту здачі-приймання робіт від 29.06.2016 №1 на суму 85608,86 грн., оскільки, по-перше, зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що правова оцінка зазначеним скаржником доказам і доводам судами не надавалася саме з підстав передчасного заявлення позову в даній справі на підставі статті 1212 ЦК України, а по-друге, в силу приписів частини 2 статті 300 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Колегія суддів також відхиляє доводи ПАТ "Укртрансгаз" про те, що висновки апеляційного суду про відмову в стягненні пені та штрафу у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем, суперечать попереднім висновкам цього ж суду про передчасність позовних вимог щодо повернення авансових платежів та процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки на відміну від останніх вимог, вимоги замовника про стягнення штрафних санкцій не мають похідного характеру від вимоги про стягнення 12362750,34 грн. основної заборгованості, так як пеня та штраф нараховувалися позивачем на загальну вартість робіт (36327510,74 грн.), визначену пунктом 3.1 договору підряду №26КБ. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них,  апеляційний господарський суд дійшов вірного та мотивованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, як наслідок, оскаржувану постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права (статей 258, 526, 549, 570, 598, 599, 612, 629, 631, 849, 854, 1212 ЦК України, статей статтями 193, 230, 232 ГК України) та без порушення норм процесуального права (статей 74, 76, 86, 269, 277 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).
При цьому, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність зміни мотивувальної частини рішення від 08.08.2017 шляхом уточнення про відмову в стягненні 32258829,54 грн. пені та 2542925,75 грн. штрафу в зв'язку зі спливом позовної давності. 
Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови у позові та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судами обставин, що не відноситься до повноважень касаційної інстанції, у зв'язку з чим, підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваної постанови відсутні.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, покладається на скаржника.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 у справі №910/9055/17 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя                                                                           Ю.Я. Чумак

Судді:                                                                                                Т.Б.   Дроботова
                                                                                                          
                                                                                                          К.М. Пільков