ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
6 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 469/1021/15-ц
провадження № 61-3882св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А., 
суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Моторне (транспортне) страхове бюро України,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником - адвокатом ОСОБА_6, на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Старчеус О. П., та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Бондаренко Т. З., Темнікової В. І., Крамаренко Т. В., 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. 
В обґрунтування позову зазначив, що 21 липня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, під його керуванням та автомобіля марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 Причиною події стало порушення Правил дорожнього руху відповідачем, яка виїхала на зустрічну смугу і допустила зіткнення з його автомобілем. 
Позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень, загальна сума заподіяних йому як правомірному володільцю транспортного засобу збитків складає 314 364,12 гривень. Оскільки при зіткненні автомобілів він отримав тілесні ушкодження і протягом місяця стаціонарно лікувався, що негативно позначилося на звичному ритмі його життя, ОСОБА_4 також просив відшкодувати моральну шкоду, яку оцінює в 10 000,00 гривень.
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 264 364,12 гривень та у відшкодування моральної шкоди 2 000,00 гривень, всього 266 364,12 гривень. У задоволенні позову у іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту настання дорожньо-транспортної пригоди внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5, що є підставою для покладення на неї відповідальності за майнову і моральну шкоду, якої зазнав правомірний володілець автомобіля Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4. 
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року залишено без змін. 
Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про покладення відповідності за заподіяну позивачу майнову і моральну шкоду на винну в дорожньо-транспортній пригоді особу - ОСОБА_5, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.
У грудні 2016 року ОСОБА_5, діючи через свого представника - адвоката ОСОБА_6, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року і ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. Заявник вважає, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем, так як пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, належить не йому, а ОСОБА_7 Позивач користувався транспортним засобом на підставі довіреності, яка уповноважує його діяти від імені власника автомобіля, що свідчить про відсутність у нього права вступати у спірні правовідносини від власного імені. Подані ОСОБА_4 копії довіреності та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є неналежними доказами і не могли прийматися до уваги при ухваленні судових рішень, оскільки їх оригінал судом не оглядався. 
Вказує, що її вина у дорожньо-транспортній пригоді не доведена, так як кримінальне провадження відносно неї закрите і до адміністративної відповідальності вона не притягалася. Позивач не підтвердив документально свої твердження про тривале стаціонарне лікування, тому заявник вважає безпідставним висновок суду першої інстанції, з яким помилково погодився апеляційний суд, про заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди і наявність підстав для її відшкодування. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 9 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 липня 2014 року на автодорозі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ відбулася дорожньо-транспортна пригодаза участю автомобіля марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, автомобіля марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки Deo lanos, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_8 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Audi A-4,  номерний знак НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження, а водію ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження. 
Автомобіль марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, належить відповідачу ОСОБА_5; автомобіль марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, належить ОСОБА_7 
Відповідно до довіреності від 28 листопада 2013 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником при здійсненні юридичних дій, пов'язаних з експлуатацією, продажем, обміном, здаванням в найм тощо автомобіля марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1. 
За фактом заподіяння водію автомобіля марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4 тілесних ушкоджень в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12014150150000493 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.
У ході розслідування кримінального провадження проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, складено схему дорожньо-транспортної пригоди, призначено транспортно-трасологічну, автотоварознавчу експертизи. 
Зі схеми дорожньо-транспортної пригоди судами встановлено, що автомобіль марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_4 рухався в напрямку м. Миколаєва, а автомобіль марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 - у зустрічному напрямку (в напрямку м. Одеси). Місце зіткнення автомобілів знаходиться на зустрічній смузі руху по відношенню        до       напрямку        руху    автомобіля марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, яким керував відповідач. Дані щодо наявності будь-яких перешкод на смузі руху ОСОБА_5 у схемі не відображені.
Відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи № 4/96 від 18 вересня 2014 року зіткнення між автомобілем марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, та автомобілем марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, відбулося в межах смуги, призначеної для руху автомобіля марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, за напрямком руху в м. Миколаїв.
З письмових пояснень ОСОБА_4, наданих співробітникам органу досудового розслідування після дорожньо-транспортної пригоди, суди встановили, що автомобіль марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, під керуванням відповідача рухався у зустрічному до нього напрямку, виїхав на його смугу руху і зіткнувся з його автомобілем.
Письмові пояснення іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди - водія автомобіля марки Deo lanos, номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_8, надані ним співробітникам органу досудового розслідування після дорожньо-транспортної пригоди, підтверджують виїзд автомобіля під керуванням відповідача на зустрічну смугу і зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_4, після чого відбулося зіткнення його автомобіля з автомобілем марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1.
Такі пояснення ОСОБА_8 підтримав при допиті як свідка в суді першої інстанції. 
Судами першої та апеляційної інстанцій з постанови про закриття кримінального провадження № 12014150150000493 від 8 червня 2015 року встановлено, що у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, проте вбачається склад адміністративного правопорушення. Після закриття кримінального провадження копію постанови від 8 червня 2015 року та копії матеріалів кримінального провадження направлено до ВДАІ УМВС України в Миколаївській області для складання протоколу про адміністративне правопорушення водієм автомобіля марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_5 Правил дорожнього руху. 
Також судами встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 не складено у зв'язку з втратою направленого до ВДАІ УМВС України в Миколаївській області листа. 
Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 24 від 30 вересня 2014 року загальна сума збитків, заподіяних автомобілю марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 314 364,12 гривень. 
11 серпня 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (стаття 1192 ЦК України).
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Встановивши, що дії водія автомобіля марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_5 призвели до дорожньо-транспортної пригоди і заподіяння механічних пошкоджень автомобілю марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування майнової шкоди 264 364,12 гривень за відрахуванням отриманої позивачем від Моторного (транспортного) страхового бюро України страхової виплати.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Встановивши, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 заподіяно тілесні ушкодження і він стаціонарно лікувався протягом тривалого часу, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про покладення на ОСОБА_5 відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду, розмір відшкодування якої визначено судом першої інстанції з додержанням засад розумності і справедливості. 
Касаційний суд відхиляє посилання заявника на те, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем і не має права вступати у спірні правовідносини від свого імені, оскільки такі доводи спростовуються положеннями статей 386, 395, 396, 398 ЦК України. 
Згідно зі статтею 395 ЦК України до речових прав на чуже майно відноситься, зокрема, право володіння. 
Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом (стаття 398 ЦК України).
Статтями 396, 386 ЦК України закріплено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. 
Системний аналіз цих статей дає підстави для висновку, що положення цивільного законодавства щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але правомірно володіють майном на передбаченій законом чи договором підставі. До таких осіб належать особи, які користуються транспортним засобом за дорученням чи на підставі визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України документів, тому ці особи мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу.
ОСОБА_4 експлуатує автомобіль Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, відповідно до довіреності від 28 листопада 2013 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, тобто є правомірним володільцем чужого майна і має право вимагати відшкодування завданої транспортному засобу шкоди. 
Таке право у позивача виникає на підставі статей 386, 395, 396, 398 ЦК України і не обмежене змістом виданої йому довіреності від 28 листопада 2013 року, тому касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності у ОСОБА_4 права вимагати відшкодування заподіяної автомобілю марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, шкоди, а доводи касаційної скарги в цій частині вважає безпідставними. 
Не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій твердження заявника про недоведеність її вини у заподіянні шкоди автомобілю позивача.
Правовою підставою покладення на відповідача відповідальності за заподіяну майнову чи моральну шкоду є доведення факту завдання шкоди і того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Доведення цих обставин відбувається на загальних підставах. 
Стаття 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій, визначала, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
ОСОБА_4 на підтвердження вини відповідача і факту заподіяння йому шкоди діями ОСОБА_5 подав копії документів з матеріалів кримінального провадження № 12014150150000493, а саме: схему дорожньо-транспортної пригоди, висновок транспортно-трасологічної експертизи, постанову про закриття кримінального провадження з висновком щодо наявності в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення. За клопотанням представника позивача судами першої та апеляційної інстанції витребувано та оглянуто всі матеріали кримінального провадження № 12014150150000493, допитано як свідка іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 
ОСОБА_5 на спростування своєї вини у завданні шкоди транспортному засобу позивача жодних доказів не надано.  
За змістом статті 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судових рішень судами попередніх інстанцій, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши наявні у справі докази у їх єдності і взаємозв'язку та встановивши, що зіткнення автомобілів марки BMW X-5, номерний знак НОМЕР_3, та марки Audi A-4, номерний знак НОМЕР_1, відбулося на зустрічній відносно напрямку руху водія ОСОБА_5 смузі, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали, що саме дії ОСОБА_5 призвели до зіткнення транспортних засобів і на неї покладається обов'язок відшкодувати заподіяну ОСОБА_4 майнову і моральну шкоду. 
Помилковими є доводи заявника щодо недоведеності факту перебування позивача на лікуванні і заподіяння йому моральної шкоди, так як отримання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень і його госпіталізація достовірно встановлені судами попередніх інстанцій з досліджених ними доказів, зокрема матеріалів кримінального провадження № 12014150150000493, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за фактом заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Порушень цивільного процесуального законодавства в частині оцінки поданих сторонами доказів, які унеможливили з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено, тому доводи касаційної скарги у цій частині необґрунтовані.
За таких обставин, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану її представником - адвокатом ОСОБА_6, залишити без задоволення.
Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак  Г. І. Усик