ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа 661/2435/13-к      
провадження № 51-2296км18
26 червня 2018 року                                                                                                       
м. Київ
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду  у складі:
головуючої                                                             ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
засудженого в режимі відеоконференції       ОСОБА_5 ,
захисника                                                               ОСОБА_6 ,
прокурора                                                              ОСОБА_7 ,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013230070000259, щодо
                                                           ОСОБА_5 ,
                                                           ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Каховки Херсонської області,   жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК.
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені фактичні обставини
            За вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2016 року, ОСОБА_5 було засуджено за ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді арешту на строк 30 діб, а також засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 185 КК – на строк 5 років, за ч. 4 ст. 187 КК – на строк 10 років, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК – на строк 13 років.
            На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
            На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 5 грудня 2013 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
            За цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якого не оскаржено.
            Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у незаконному заволодінні будь-яким способом важливим особистим документом; у крадіжках, поєднаних з проникненням у житло, вчинених повторно та за попередньою змовою групою осіб; у розбої, поєднаному з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинених за обставин, детально викладених у вироку.
            Як установив суд, 17 січня 2013 року у період з 17:00 до 23:30 ОСОБА_5 проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_9 майно загальною вартістю 5 830 грн., завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
            5 лютого 2013 року о 20:00 ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за попередньою змовою проникли до будинку на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали належний ОСОБА_10 ноутбук вартістю 2 500 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
            14 лютого 2013 року у період з 13:00 до 22:00 ОСОБА_5 , проник до будинку на АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_11 майно загальною вартістю 4 595 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
            Крім того, 22 лютого 2013 року о 00:10 ОСОБА_5 з метою заволодіння чужим майном проник до місця проживання ОСОБА_12 , 1923 року народження (квартиру АДРЕСА_5 ), де, завдавши останньому чотирнадцяти ударів металевим ломом по грудній клітині та заподіявши цим тяжких тілесних ушкоджень, заволодів належними потерпілому 190 грн та нагородами.
            У той же день о 00:20 ОСОБА_5 , перебуваючи у згаданій квартирі, під час розбійного нападу, умисно з метою протиправного позбавлення життя   ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у виді смерті людини та бажаючи їх настання, штовхнув потерпілого на підлогу й завдав йому 14 ударів металевим ломом по грудній клітині, внаслідок чого ОСОБА_12 помер від закритої травми органів грудної клітини на місці події. Після вчинення вбивства ОСОБА_5 заволодів вищезазначеним майном потерпілого.
            Того ж дня о 00:25 ОСОБА_5 , там же, умисно таємно заволодів важливими особистими документами ОСОБА_12 – посвідченням інваліда війни та двома орденськими книжками.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала
У касаційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на несправедливість призначеного покарання, просить на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати постановлені щодо нього судові рішення. Суть доводів скаржника зводиться до того, що суди нижчих інстанцій не врахували пом`якшуючої обставини – вчинення злочинів неповнолітнім, і внаслідок цього обрали надмірно суворий захід примусу.
            Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
            Захисник ОСОБА_13 до початку касаційного розгляду поінформував суд про можливість здійснення такого розгляду без його участі.
Позиції учасників судового провадження
В суді касаційної інстанції засуджений та захисники підтримали подану касаційну скаргу; прокурор заперечив обґрунтованість заявлених касаційних вимог.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає оспорювані рішення в межах касаційної скарги, в якій не заперечується висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінально караних діянь та правильність їх кваліфікації за ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2    ст. 115 КК.
Доводи засудженого щодо порушення загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, не можна визнати прийнятними.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують          та обтяжують. 
Положення ст. 102 КК передбачають, що покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину 18-річного віку, може бути призначено на строк від шести місяців до 10 років, а у випадку вчинення особливо тяжкого злочину, поєднаного з умисним позбавленням життя людини, – на строк до 15 років.
У цьому кримінальному провадженні, як убачається з його матеріалів, саме наведеними законодавчими приписами керувався суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання.
Так, обираючи ОСОБА_5 захід примусу, місцевий суд урахував те, що засуджений вчинив декілька злочинів, два з яких за класифікацією законом віднесено до особливо тяжких і становлять підвищену суспільну небезпеку.
Також цей суд узяв до уваги всі інші дані про особу винного та обставини, які мають правове значення, в тому числі й ті, на які є посилання в касаційній скарзі. Зокрема, обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав вчинення злочинів неповнолітнім, обставиною протилежного змісту – вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, щодо особи похилого віку. Крім того, суд зважив на те, що ОСОБА_5 не виявив каяття у вчиненому, за місцем проживання характеризується  задовільно, а за місцем навчання – негативно. Не залишився без оцінки суду й факт виховання засудженого у неповній родині – матір`ю, яка не приділяла сину достатньо уваги. 
Призначене ОСОБА_5 за кожний злочин покарання у межах санкції статей КК, за якими його засуджено, відповідає тяжкості цих злочинів та особі винного і не суперечить вимогам ст. 102 КК.
Разом із цим, визначаючи ОСОБА_5 розмір заходу примусу за сукупністю злочинів, суд обрав найбільш сприятливий принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таким чином, місцевий суд, із висновком якого обґрунтовано погодився суд апеляційної  інстанції, дотримався загальних засад призначення покарання та його мети, а обраний засудженому захід примусу є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає. 
Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, через суворість в касаційній скарзі не зазначено, не наведено їх і в судовому засіданні під час здійснення касаційного провадження.
Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
            Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
у х в а л и л а:
Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5  – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає. 
С у д д і:
 
ОСОБА_2                                ОСОБА_1                                           ОСОБА_14 Маринич