ПОСТАНОВА
Іменем України

24 липня 2018 року 
Київ

справа №815/5236/16
адміністративне провадження №К/9901/12036/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л., 

розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2017 року у справі № 815/5236/16 (провадження № К/800/25775/17) за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, заявник) звернувся до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ухилення від подання позову про знесення об'єкту самочинного будівництва, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Бригадна, 4, відповідно до імперативних положень частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України;
зобов'язати відповідачів подати адміністративний позов про знесення вищезазначеного об'єкту самочинного будівництва відповідно до імперативних положень частини сьомої статті 376 ЦК України одразу після вступу рішення в закону силу;
вчинити дії по притягненню до правової відповідальності посадових осіб, що спричинили тривалу бездіяльність органу державної влади, яка знайшла своє вираження в ухиленні від подання позову про знесення об'єкту самочинного будівництва.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2017 року (провадження № К/800/25775/17) відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою позивача на вищенаведені судові рішення, у зв'язку з необґрунтованістю касаційної скарги.

Позивач подав до Верховного Суду України заяву про перегляд вищезазначеної ухвали суду касаційної інстанції, керуючись пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України; в редакції до 15 грудня 2017 року, що діяла на момент подання заяви) у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Як на приклад неоднакового правозастосування позивач послався на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2015 року (провадження № К/800/12793/15, к/800/12857/15, К/800/13718/15), у якому суд по-іншому і, на переконання заявника, правильно застосували одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

У своїй заяві ОСОБА_1 просив рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача з огляду на наступне.

Статтею 235 КАС України встановлено, що Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Отже, однією з головних підстав для здійснення перегляду відповідно до вищезазначеної норми є подібність правовідносин, в яких застосовується певна норма матеріального права.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмету правового регулювання, умов застосування правових норм та однакового матеріально-правового регулювання спірних відносин. Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. 

Так, в ухвалі від 27 липня 2017 року, про перегляд якої подана дана заява, спірні правовідносини виникли з приводу вчинення суб'єктами владних повноважень бездіяльності, яка полягала в ухиленні від подання позову про знесення об'єкту самочинного будівництва.

У свою чергу, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2015 року, що надана заявником для порівняння, предметом позову є скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.
Отже, відносини у рішенні, яке надано заявником для порівняння, не є подібними до відносин, що виникли у справі, що розглядається.

Частиною першою статті 244 КАС України встановлено, що Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися або норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно.

Враховуючи, що обставини, зазначені позивачем у заяві, не підтвердились, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1
Окрім того, Верховним Судом України при відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 було задоволено клопотання заявника щодо відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2017 року (К/800/25775/17) 30 жовтня 2017 року.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору передбачено Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (надалі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (в редакції на момент подання заяви до Верховного Суду України) за подання до адміністративного суду заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України судовий збір становить 130 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позивач у справі є фізичною особою, яка звернулась у жовтні 2016 року до суду із позовом із однією немайновою вимогою.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 3674-VI (на момент подання адміністративного позову) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, розмір судового збору становив 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року - 1378 гривень.

Таким чином, враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що судовий збір, який повинен був сплатити заявник за подання до Верховного Суду України заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 липня 2017 року (К/800/25775/17), становить 716,56 грн. (0,4*1378*130%) і підлягає стягненню із заявника.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України у справі № 815/5236/16 у розмірі 716 грн. 56 коп. (сімсот шістнадцять гривень 56 копійок) до спеціального фонду Державного бюджету України, реквізити: отримувач коштів: УК у Печер. Р-ні/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: 31219207026007; код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку: 207).

Судді                                                                                                      М.М. Гімон

                                                                                                        А.Ю. Бучик

                                                                                                        Л.Л. Мороз