Постанова
Іменем України
 
21 червня 2018 року
м. Київ
справа № 751/12434/15-к
провадження № 51-2778 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання       ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
засудженого                                     ОСОБА_6 ,
 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня                    2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015270010003818,  за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 293, ч. 2 ст. 296 КК України  
та    
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Чернігова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 293 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 серпня 2016 року   ОСОБА_6 засуджено за ст. 293 КК України до покарання у виді арешту на строк                    1 місяць, за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк                    1 рік. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України. Цим же вироком виправдано ОСОБА_7 за ст. 293 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Вирішено цивільний позов ОСОБА_8 та питання речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2017 року                        вирок суду першої інстанції залишено без зміни та рекомендовано в порядку                    ст. 539 КПК України вирішити питання щодо речових доказів.  
Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 28 травня 2015 року о 10.40 год., разом з ОСОБА_7 та невстановленими особами, прибули до будівлі Чернігівської міської ради, що на вул. Магістратська, 7, у м. Чернігові. У сесійній залі міської ради, під час проведення пленарного засідання 51 сесії Чернігівської міської ради 6 скликання ОСОБА_6 заважав голові міської ради проводити пленарне засідання шляхом перекрикування його у мікрофон, висловлювань через гучномовець, закликів присутніх до підтримки його дій, що призвело до зриву пленарного засідання 51 сесії Чернігівської міської ради 6 скликання.                        ОСОБА_7 , при цьому, зайняв місце секретаря міської ради та ігнорував розпорядження представників влади до припинення протиправних дій, чим  порушив графік роботи установи в проведенні пленарного засідання сесії міської ради. 
Крім того, 09 липня 2015 року о 09.40. год., ОСОБА_6 , поблизу входу до будівлі Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, що на вул. Комсомольській, 19, у м. Чернігові, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, разом з групою невстановлених осіб, грубо порушив громадський порядок та привселюдно висипав на ОСОБА_8 ґрунт, який знаходився у відрі. Після цього, продовжуючи свої хуліганські дії, використовуючи фізичну силу, попри волю ОСОБА_8 , намагався доставити його до прокуратури. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого. Прокурор не погоджується з виправданням ОСОБА_7 за                      ст. 293 КК України та в обґрунтування зазначеного наводить доводи, якими не погоджується з оцінкою судами доказів і наводить власну. Вважає, що в діях ОСОБА_7 наявний склад злочину, передбаченого ст. 293 КК України, оскільки не виключається його вчинення і шляхом бездіяльності. Також не погоджується з висновком суду про відсутність в діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки складу  злочину, передбаченого ст. 296 КК України – «виняткового цинізму». Наголошує на неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та обґрунтовує невідповідність призначеного останньому покарання тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги про це, а тому, постановлена за результатами апеляційного розгляду ухвала, не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 надіслав заперечення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на безпідставність, на його думку, доводів прокурора, просив залишити її без задоволення. 
Під час касаційного розгляду ОСОБА_6 підтримав доводи поданих ним раніше заперечень на касаційну скаргу та просив ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2017 року залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор, не погоджуючись із виправданням ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням за ст. 293 КК України, оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та наводить власну оцінку доказам, ніж ту, що дав суд першої  інстанції. 
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України. 
Як убачається з вироку в частині виправдання ОСОБА_7 , суд, проаналізувавши всі досліджені у справі докази в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, давши належну оцінку доводам сторони захисту про  те, що ОСОБА_7 зайняв крісло секретаря в час, коли сесія міської ради вже не проводилась, та, при цьому, сидів мовчки, не порушував тиші, жодних вигуків не допускав, встановивши, що ігнорування розпоряджень представників влади не підтверджується будь-якими наданими стороною обвинувачення доказами, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях останнього складу злочину, передбаченого ст. 293 КК України, адже дії ОСОБА_7 , який був рядовим учасником подій 28 травня 2018 року, не можна кваліфікувати як активну участь у групових діях, або їх організації, як того вимагає диспозиція ст. 293 КК України. При цьому, приймаючи таке рішення суд також виходив з того, що не знайшла свого підтвердження обов`язково ознака складу зазначеного злочину – мотив явної неповаги до суспільства, тобто очевидна, демонстративна зневага винного до встановлених у суспільстві правил поведінки, про що взагалі дії ОСОБА_7 не свідчили. 
Ухвалюючи рішення про виправдання ОСОБА_7 , суд у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому слідстві докази винуватості виправданого, на які посилалися органи досудового розслідування та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.
Викладений у вироку висновок про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 293 КК України був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим. Вирок суду в частині виправдання ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам  ст. 374 КПК України. 
При цьому, що стосується доводів касаційної скарги прокурора про те, що в діях ОСОБА_7 наявний склад злочину, передбаченого ст. 293 КК України, оскільки не виключається його вчинення і шляхом бездіяльності, то виходячи із формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 органом досудового розслідування, у ньому не конкретизовано чиї саме розпорядження останній відмовлявся виконувати та в чому саме проявилась його бездіяльність, а тому, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, рішення про виправдання ОСОБА_7 є правильним. 
Під час апеляційної перевірки матеріалів справи також було ретельно перевірено доводи апеляційної скарги прокурора, якими він не погоджувався виключенням з обвинувачення ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки ст. 296 КК України – вчинення злочину з винятковим цинізмом та, з огляду на те, що в діях останнього відсутні ознаки грубих непристойних дій, знущання та інших проявів аморальності,  визнано їх безпідставними, а висновки суду першої інстанції в цій частині – обґрунтованими.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 293 і ч. 2 ст. 296 КК України та виправданні ОСОБА_7 за ст. 293 КК України не встановлено,  як і не встановлено  процесуальних порушень при прийнятті зазначених рішень судами попередніх інстанцій, оскільки усім доводам, викладеним в апеляції прокурора, які за своїм змістом, є аналогічними доводам його касаційної скарги, апеляційний суд дав вичерпні та вмотивовані відповіді. 
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. При обранні його виду та розміру було враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень і наслідки їх вчинення, дані про особу винного, який позитивно характеризувався, до кримінальної та адміністративної відповідальності в минулому не притягувався, має родину в якій очікувалося народження дитини та ряд хронічних захворювань. При цьому, зважаючи також на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення внаслідок хибного уявлення про суспільні інтереси та інтереси громади, судом обґрунтовано прийнято рішення про можливість виправлення останнього шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.
З призначеним ОСОБА_6 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції та вважає його справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. 
Посилання прокурора на невідповідність змісту ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України колегія суддів вважає безпідставними. Суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу прокурора належним чином перевірив всі її доводи та прийняв правильне рішення про обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині засудження ОСОБА_6 та виправдання                      ОСОБА_7 . З наведеними у ній висновками погоджується і суд касаційної інстанції. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, її законність сумнівів у колегії суддів не викликає.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду колегією суддів не встановлено, а тому в задоволенні касаційної скарги прокурора слід відмовити. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2017 року  щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                       ОСОБА_3