Постанова
Іменем України 
 
31 травня 2018 року
м. Київ
 
справа № 204|5220|15-к 
 
провадження № 51-961 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 
суддів                                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:                           
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5      
засуджених                                                   ОСОБА_6 ,   ОСОБА_7 ,
захисників                                                     ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого                  ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від                01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Старосілля Великоолександрівського району Херсонської області та проживає у м. Дніпрі, не працюючого, відповідно до ст. 89 КК вважається не судимим, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153,                            ч. 2 ст. 186 КК,
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України котрий народився у РФ та проживає у м. Дніпрі, не працюючого, раніше неодноразово  судимого, останній раз 06.04.2009 року Бабушкінським районним судом                                      м. Дніпропетровська за ч. 2  ст. 185 КК до 2 років позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153,                            ч. 2 ст. 186 КК,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року  ОСОБА_6  визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 152 КК – на строк 11 років, за                                   ч. 2  ст. 153 КК – на строк  6 років,  за  ч. 2 ст. 186 КК – на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. 
ОСОБА_7  визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 152 КК – на строк 12 років , за ч. 2 ст. 153 КК – на строк                        7 років,  за  ч. 2 ст. 186 КК – на строк 6 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь держави фактичну вартість проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 61 гривня 50 копійок;  з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 на  відшкодування матеріальної шкоди                  1 936 грн, солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на  користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 000 гривень. 
Судом вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 визнані винуватими та засуджені за те, що вони, 12 червня 2015 року близько 23 години 15 хвилин, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились поблизу кафе «Акація», що розташоване на вул. Бориса Кротова у м. Дніпрі,  побачили раніше їм незнайому потерпілу ОСОБА_10 , яка рухалась по пішохідній доріжці в напрямку заводу «Дніпрошина», в руці якої знаходилась сумка білого кольору, при цьому у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, для чого він з метою вчинення зазначеного злочину вступив у попередню змову зі ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом зі ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, направились за потерпілою та наблизились до неї зі спини, після чого застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, взяли потерпілу за руки та утримуючи її перевели через проїжджу частину вулиці на протилежне узбіччя, де потерпіла почала чинити опір, намагаючись вирватись, в результаті чого не втримала рівновагу та разом з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 впала в обрив у лісосмузі на відстані 300 метрів від кафе «Сода», що розташоване по вул. Бориса Кротова, 4 в м. Дніпрі. Унаслідок падіння потерпіла ОСОБА_10 отримала легкі тілесні ушкодження.
Далі, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись в обриві у лісосмузі на відстані 300 метрів під кафе «Сода», що розташоване на вул. Бориса Кротова, 4 у м. Дніпрі, скориставшись тим, що воля потерпілої до вчинення можливого опору подавлена, разом зі ОСОБА_6 , який знаходився в безпосередній близькості та спостерігав за навколишньою обстановкою, відкрито викрали чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 30 960 грн.
Після того, ОСОБА_6 , 12 червня 2015 року близько 23 години 20 хвилин, знаходячись в обриві у лісосмузі на відстані 300 метрів від кафе «Сода», що розташоване на                       вул. Бориса Кротова, 4 у м. Дніпрі, маючи умисел, спрямований на зґвалтування, скориставшись тим, що воля потерпілої ОСОБА_10 до вчинення можливого опору подавлена, діючи всупереч волі потерпілої, зґвалтував ОСОБА_10 . При цьому,   ОСОБА_7 , в той же час, погрожуючи застосуванням фізичного насильства,  будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений  ст. 152 КК, скориставшись тим, що воля потерпілої ОСОБА_10 до вчинення можливого опору подавлена, насильницько задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом.
Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 , 12 червня 2015 року близько 23 години              25 хвилин, знаходячись в обриві у лісосмузі на відстані 300 метрів від кафе «Сода», що розташоване на вул. Бориса Кротова, 4 у м. Дніпрі, повторно, групою осіб, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК, скориставшись тим, що воля потерпілої ОСОБА_10 до вчинення можливого опору подавлена, всупереч волі потерпілої, погрожуючи застосувати фізичне насильство, зґвалтував ОСОБА_10 . 
В цей час, ОСОБА_6 , який знаходився поруч, погрожуючи застосувати фізичне насильство, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.152 КК, скориставшись тим, що воля потерпілої ОСОБА_10 до вчинення можливого опору подавлена, всупереч її волі, задовольнив свою статеву пристрасть з ОСОБА_10   неприродним способом. 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року  вказаний вирок суду першої  інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої  інстанції та ухвалу апеляційного суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеність його винуватості у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК та внаслідок порушень кримінального процесуального закону.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор вважав касаційну скаргу засудженого необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни. 
Засуджений ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу ОСОБА_6 та просили її задовольнити.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, засудженого ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Однобічність або неповнота судового слідства, чи невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. 
Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у касаційній скарзі засудженийОСОБА_6 , були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який зазначив про відсутність порушень вимог КПК при проведенні досудового розслідування і розгляді справи в суді першої інстанції. Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам. 
Зокрема, суд першої інстанції дослідив показання  ОСОБА_6 , який не заперечував, що  12 червня 2015 року близько 23 год 15 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_7 пограбував потерпілу  ОСОБА_10 . Вказував, що вони з співучасником наздогнали потерпілу та намагались вирвати сумку, під час боротьби разом з потерпілою упали в обрив, де пограбували її.  Разом з тим, вину у вчиненнізлочинів, передбачених ч. 3 ст. 152,  ч. 2 ст. 153 КК не визнав.
Взято до уваги і показання засудженого цим же вироком ОСОБА_7 – який дав аналогічні показання щодо обставин вчинення грабежу, але також не визнав вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 152,  ч. 2 ст. 153 КК .
Разом з тим, зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що потерпіла                ОСОБА_10 дала суду послідовні показання, в яких повідомила, що після вчинення нападу, засуджені заявили про намір вступити з нею в статевий акт, вона відмовила, просила відпустити її, плакала. Не дивлячись на це, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 показати їй ніж, сказав, що відпустять тільки після статевого акту. Вона була дуже налякана, хвилюючись за своє життя, оскільки знаходилась разом з незнайомими чоловіками, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, в безлюдному місці, в темну пору доби, вважала, що її можуть вбити, тому не могла чинити відповідний опір.
Коли  ОСОБА_7 підійшов та зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком, перевірив вміст сумочки та забрав гроші,   ОСОБА_6 всупереч її волі, не звертаючи уваги на її відмову у статевих зносинах, зняв з неї нижню білизну, згвалтував її. Потім до неї підійшов ОСОБА_7 та, всупереч її волі, погрожуючи застосувати насильство у разі відмови, задовольнив з нею свою статеву пристрасть неприродним способом. Після того, як засуджені змінили своє положення відносно неї, всупереч її волі, ОСОБА_7 зґвалтував її, а ОСОБА_6 , всупереч її волі,  задовольнив з нею свою статеву пристрасть неприродним способом. Далі, коли засуджені хотіли знову помінятись місцями, потерпіла змогла відштовхнути від себе ОСОБА_7 та почала втікати та кликати на допомогу. 
Проаналізовано судом і показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,  які повідомили, що йшли повз лісосмугу, почули крик жінки, яка кликала на допомогу, потім побачили налякану та побиту потерпілу у брудному одязі і викликали поліцію.
Також суд дослідив дані, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 13 червня 2015 року, де потерпіла ОСОБА_10 впізнала обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як осіб, які пограбували та зґвалтували її. 
Даними, що містяться у протоколах слідчих експериментів, під час проведення яких, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в присутності своїх захисників, вказали на обставини пограбування, зґвалтування та задоволення з ОСОБА_10 статевої пристрасті неприродним способом.
Даними, що містяться у протоколах огляду місця події від 13 червня 2015 року, від              15 червня 2015 року та фото таблицями до них, згідно яких було оглянуто місце вчинення злочину та знайдено речі потерпілої, в тому числі й нижню білизну, зокрема, труси і бюстгальтер.  
Судом враховано й дані, що містяться у висновку експерта щодо наявності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у  ОСОБА_10 .
Сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і доповнюють один одного та підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому доводи щодо незаконності засудженняОСОБА_6 за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК спростовуються матеріалами справи та є необґрунтованими. 
Призначене ОСОБА_6 покарання  відповідає вимогам ст. 65 КК, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого і його наслідкам. Підстав вважати його несправедливим внаслідок суворості колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК, п. 4 § 3 розділу IV «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), 
ухвалив
Касаційну скаргу  ОСОБА_6  залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                    ОСОБА_15