Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 757/29337/16-ц
провадження № 61-670 св 17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача: | - | Пророка В. В.
суддів: | | Висоцької В. С., Лесько А. О.,Фаловської І. М., Штелик С. П.
 
учасники справи:
заявник | - | ОСОБА_6,
сторони третейського спору:
позивач | - | Кредитна спілка «Центр фінансових послуг»,
відповідачі: | - | ОСОБА_7,
| - | ОСОБА_6,
| - | ОСОБА_8,
| - | ОСОБА_9,
 
розглянув в порядку письмового провадження справу, відкриту за заявою ОСОБА_6 про скасування рішення Постійно діючого незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 14 жовтня 2011 року по справі №314/11 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року, постановлену у складі судді Остапчук Т. В., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, постановлену у складі суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст вимог заявника
 
1.                У червні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» (далі - третейський суд при ВГО «Право та обов'язок») від 14 жовтня 2011 року у справі №314/11 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі - КС «Центр фінансових послуг») до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 про стягнення несплачених вчасно відсотків та нарахованої пені (далі - рішення третейського суду при ВГО «Право та обов'язок»).
 
2.                13 лютого 2009 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_8, як позичальником, укладено кредитний договір № В-50/0014/09/86/20 (а.с. 18 - 19, том 1), підписаний також ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_6, як поручителями ОСОБА_8 (далі - кредитний договір від 13 лютого 2009 року). Відповідно до пункту 1.1. цього кредитного договору КС «Центр фінансових послуг» зобов'язався надати ОСОБА_8 кредит на споживчі цілі в сумі 27 553,86 грн.
 
3.                13 лютого 2009 року між КС «Центр фінансових послуг» та поручителями ОСОБА_8 були укладені договори поруки, підписані також ОСОБА_8 Зокрема, між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_6 13 лютого 2009 року укладено договір поруки № В-50/0014/09/86/20 (а.с. 21, том 1) (далі - договір поруки від 13 лютого 2009 року). Відповідно до пункту 1.1 цього договору поруки ОСОБА_6 зобов'язалась солідарно з ОСОБА_8 відповідати перед КС «Центр фінансових послуг» за виконання зобов'язань за кредитним договором від 13 лютого 2009 року.
 
4.                У додатковій угоді від 13 лютого 2009 року (а.с. 20, том 1) підписанти кредитного договору від 13 лютого 2009 року узгодили нову редакцію пункту 7.2. кредитного договору від 13 лютого 2009 року, яка передбачала направлення всіх спірних питань, пов'язаних з виконанням кредитного договору від 13 лютого 2009 року, на розгляд постійно діючому третейському суду відповідно до його регламенту (далі - додаткова угода від 13 лютого 2009 року).

 
5.                Рішенням третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» (а.с. 14 - 16, том 1) позов КС «Центр фінансових послуг» задоволено. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на користь КС «Центр фінансових послуг» суму несплачених вчасно процентів за період з 08 жовтня 2009 року по 12 вересня 2011 року в розмірі 19 572,90 грн, суму понесених витрат на правову допомогу в розмірі 7 200,00 грн, суму сплаченого третейського збору в розмірі 500,00 гривень, суму нарахованої пені за період 08 жовтня 2009 року по 12 вересня 2011 року в розмірі 21 947,77 грн, всього 49 220,67 грн.
 
6.                Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03 лютого 2011 року № 2983-VI частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набрав чинності 12 березня 2011 року.
 
7.                Третейський суд не мав права розглядати вищезазначений спір, бо він стосується захисту прав споживачів. Також заявник стверджував, що не брав участі у відповідному третейському розгляді, оригінал чи копію рішення третейського суду не отримував до того часу, поки не звернувся з відповідною заявою від 26 травня 2016 року до третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» (а.с. 10, том 1).
 
8.                Справа розглядалася Печерським районним судом міста Києва. За результатами розгляду була постановлена ухвала Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2016 року, якою заяву задоволено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2017 року зазначена ухвала суду першої інстанції була скасована, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. В рамках зазначеного розгляду справи заявник уточнив свої аргументи, заявивши про відсутність третейської угоди стосовно договору поруки від 13 лютого 2009 року та недосягнення згоди між ним та КС «Центр фінансових послуг» щодо конкретного третейського суду, який розглядатиме спір між ними, а відтак, й складу такого третейського суду.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
9.                Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року заяву ОСОБА_6 про скасування рішення третейського суду залишено без задоволення.
 
10.           Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, щодо непідвідомчості третейським судам справ у сфері захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), суд не вважає звернення КС «Центр фінансових послуг» до третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» з позовом до поручителя про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором спором щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є невиконання умов договору, а не порушення Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, далі - Закон про права споживачів).
 
11.           Заявник є поручителем у даному спорі, а поручитель не є споживачем банківських послуг у розумінні Закону про права споживачів, тому положення цього закону на правовідносини, які виникли між КС «Центр фінансових послуг» та поручителем не поширюється і такий спір підвідомчий третейському суду.
 
12.           Аналогічний вищезазначеному правовий висновок викладений Верховним Судом України у його ухвалі від 19 січня 2016 року у справі № 6-2767ц15.
 
13.           Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України у його постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 640/16772/15-ц, поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.
 
14.           Крім того, встановлено, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2012 року ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні його заяви про скасування відповідного рішення третейського суду при ВГО «Право та обов'язок». Вказане судове рішення переглядалось в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2012 року залишене без змін.

 

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції
 
15.           Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року апеляційна скарга заявника відхилена, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року залишена без змін.
 
16.           Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підвідомчість даної справи третейському суду з огляду на те, що ОСОБА_6 є поручителем за умовами кредитного договору від 13 лютого 2009 року, а тому даний спір не стосується захисту прав споживачів.
 
17.           Відповідно до пункту 1 додаткової угоди від 13 лютого 2009 року усі спірні питання, пов'язані з виконанням цього договору, вирішуються шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду.
 
18.           Заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказана справа була розглянута складом третейського суду, який не відповідав вимогам закону.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
19.           08 грудня 2017 року заявник подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
20.           У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
21.           Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.
 
22.           Згідно із частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23.           21 грудня 2017 року справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
24.           Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
25.           Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
26.           Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
27.           Суди попередніх інстанцій приймаючи свої судові рішення в порушення вимог статей 212 - 214 Цивільного процесуального кодексу України (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004) не надали правової оцінки доводам заявника про відсутність укладеної між заявником та КС «Центр фінансових послуг» третейської угоди, їх висновки щодо цієї обставини справи у прийнятих ними судових рішеннях відсутні. За відсутності такої третейської угоди, рішенням третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» відповідно до пункту 2 частини другої статті 389-5 ЦПК України 2004 вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди.
 
28.           Між заявником та КС «Центр фінансових послуг» у відповідності до статей 5 та 12 Закону України «Про третейські суди» має бути укладена третейська угода у вигляді окремої письмової угоди, або у вигляді третейського застереження саме до договору поруки від 13 лютого 2009 року. Ця позиція відповідає правовому висновку, зробленому Верховним Судом України у його постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17. До договору поруки від 13 лютого 2009 року заявник та КС «Центр фінансових послуг» жодних додаткових угод не укладали та змін у формі третейських застережень не вносили.
 
29.           Необґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій щодо відповідності складу третейського суду при ВГО «Право та обов'язок», яким прийнято оскаржуване заявником рішення, вимогам законодавства. Регламент третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» не міг застосовуватися для обрання судді, бо зміни, внесені до пункту 7.2. кредитного договору від 13 лютого 2009 року, не передбачають конкретний постійно діючий третейський суд. В порушення вимог статей 212 - 214 ЦПК України 2004 суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального права, а саме, частину другу статті 12 та частину третю статті 16 Закону України «Про третейські суди».
 
30.           Суди попередніх інстанцій в порушення вимог статей 212 - 214 ЦПК України 2004 та частини першої статті 34 Закону України «Про третейські суди» не надали правової оцінки солідарній вимозі КС «Центр фінансових послуг», пред'явленої в рамках відповідного третейського розгляду до позичальника, як споживача послуг КС «Центр фінансових послуг», та поручителів. Така вимога КС «Центр фінансових послуг» ставить заявника в один ряд з позичальником, а тому заявник вважає, що КС «Центр фінансових послуг» не міг висувати свої вимоги до заявника в третейському суді, бо справа стосується сфери захисту прав споживачів, а тому не підсудна третейським судам.
 
31.           Інші доводи заявника, в тому числі ті, що вимагають переоцінки обставин справи, суд касаційної інстанції не приймає до уваги відповідно до вимог статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
32.           У січні 2018 року КС «Центр фінансових послуг» направила до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу заявника, у якому просить залишити її без задоволення.
 
33.           Додаткова угода до кредитного договору від 13 лютого 2009 року підписана заявником. В зв'язку з цим КС «Центр фінансових послуг» вважає, що існує третейська угода у письмовій формі щодо вирішення спірних питань між КС «Центр фінансових послуг» та заявником, в тому числі й по договору поруки від 13 лютого 2009 року, оскільки зобов'язання за договорами поруки є нерозривно пов'язаними із основним зобов'язанням і вимоги, які можуть бути пред'явлені до поручителів, випливають із основного зобов'язання і є пов'язаними з його виконанням, а саме кредитним договором від 13 лютого 2009 року.
 
34.           На думку КС «Центр фінансових послуг» заявником не було надано жодного доказу про не направлення йому списку третейських суддів та невідповідність вищезазначеного третейського розгляду регламенту третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» та вимогам Закону України «Про третейські суди».
 
35.           Заявник не є споживачем послуг КС «Центр фінансових послуг» за кредитним договором від 13 лютого 2009 року, тому не може посилатись на вищезазначене обмеження щодо розгляду між ним, як поручителем по кредитному договору від 13 лютого 2009 року, та КС «Центр фінансових послуг» спору у третейському суді. Цей висновок узгоджується з правовими висновками, зробленими Верховним Судом України у його постановах від 27 квітня 2017 року у справі № 640/16772/15-ц та від 15 жовтня 2017 року у справі № 6-1718цс17.
 
36.           КС «Центр фінансових послуг» вважає, що заявник пропустив процесуальні строки для оскарження рішення третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» у суді.
 
37.           Інші доводи КС «Центр фінансових послуг», в тому числі ті, що вимагають переоцінки обставин справи, суд касаційної інстанції не приймає до уваги відповідно до вимог статей 76, 77, 80 та 400ЦПК України.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
 
38.           Згідно із частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
 
39.           Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
40.           Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті встановлює, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
41.           Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
42.           Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
 
43.           Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
 
44.           Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
45.           Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).
 
46.           Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо третейської угоди заявника та кредитора
 
47.           Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).
 
48.           Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина 3 статті 10 ЦПК України 2004).
 
49.           Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частина третя статті 60 ЦПК України 2004).
 
50.           Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).
 
51.           Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України 2004).
 
52.           Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004).
 
53.           Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).
 
54.           Сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду (частина перша статті 389-1 ЦПК України 2004). Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим ЦПК України 2004 (згідно із частиною другою статті 17 ЦПК України 2004).
 
55.           Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, - ЦК України).
 
56.           Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
 
57.           У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
 
58.           За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
 
59.           За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. (частини перша та третя статті 553 ЦК України).
 
60.           Порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (згідно із частиною першою статті 559 ЦК України).
 
61.           Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону (частина перша статті 5 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» в редакції, чинній на момент прийняття відповідного рішення третейського суду (далі - Закон про третейські суди).
 
62.           Третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (абзац п'ятий частини першої статті 2 Закону про третейські суди).
 
63.           Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди (частина перша статті 12 Закону про третейські суди).
 
64.           Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору (частини чотири, п'ять та шість статті 12 Закону про третейські суди).
 
65.           У разі недодержання правил, передбачених статтею 12 Закону, про третейські суди третейська угода є недійсною (згідно із частиною сьомою статті 12 Закону про третейські суди).
 
66.           Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (частина дев'ята статті 12 Закону про третейські суди).
 
67.           Згідно із пунктом 4.1. кредитного договору від 13 лютого 2009 року для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_8 перед КС «Центр фінансових послуг» за цим договором сторони цього договору «уклали договір застави та договір поруки № В-50/00141/09/86/20 від 13.02.2009 р.».
 
68.           Відповідно до пункту 7.2. кредитного договору від 13 лютого 2009 року спори, що виникають з умов цього договору, розглядаються в суді за місцезнаходженням КС «Центр фінансових послуг», якщо інше не визначено додатковим договором. Пункт 7.4. кредитного договору від 13 лютого 2009 року передбачає, що до правовідносин не врегульованих цим договором, застосовуються норми законодавства України.
 
69.           Згідно із пунктом 1 додаткової угоди від 13 лютого 2009 року підписанти кредитного договору від 13 лютого 2009 року узгодили таку нову редакцію пункту 7.2. відповідного кредитного договору: «Всі спірні питання, пов'язані з виконанням Кредитного договору № В-50/0014/09/86/20 від 13 лютого 2009 р. вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду».
 
70.           Пункт 4.1. договору поруки від 13 лютого 2009 року передбачає, що з усіх питань, не врегульованих даним договором, його сторони керуються кредитним договором від 13 лютого 2009 року, договором застави, додатками до них та чинним законодавством України. Згідно із пунктом 4.2. договору поруки від 13 лютого 2009 року усі суперечки, що виникають у процесі виконання даного договору, вирішуються відповідно до чинного законодавства України.
 
71.           Номер договору поруки, згаданого у вищезазначеному пункті 4.1. кредитного договору від 13 лютого 2009 року, відрізняється на одну цифру від номеру договору поруки від 13 лютого 2009 року. З встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, які не оскаржуються заявником та іншими сторонами третейської справи, вбачається, що договір поруки від 13 лютого 2009 року забезпечує виконання основного зобов'язання за кредитним договором від 13 лютого 2009 року.
 
72.           З урахуванням вищезазначених приписів частини першої статті 1054 ЦК України та статті 12 Закону про третейські суди, укладанням додаткової угоди від 13 лютого 2009 рокуїї підписанти узгодили для позичальника та кредитора за кредитним договором від 13 лютого 2009 року третейську угоду у вигляді третейського застереження, яке передбачає розгляд спорів між кредитором та позичальником за кредитним договором від 13 лютого 2009 року певним постійно діючим третейським судом, який буде узгоджений сторонами у разі виникнення спору, у відповідності до регламенту такого обраного сторонами постійно діючого третейського суду.
 
73.           Підписанням додаткової угоди заявник, як поручитель ОСОБА_8, підтвердила свою згоду на дію третейської угоди для спорів між відповідним позичальником та КС «Центр фінансових послуг» по кредитному договору від 13 лютого 2009 року. Враховуючи практику погодження поручителями змін до кредитного договору, що є необхідним відповідно до частини першої статті 559 ЦК України, суд вважає, що заявник погодилася на підписання додаткової угоди до кредитного договору саме на підтвердження надання власної згоди у зв'язку із можливим збільшенням обсягу відповідальності заявника в межах вартості третейського розгляду спору між позичальником та кредитором за кредитним договором від 13 лютого 2009 року. Згоду на передачу на розгляд третейського суду спору між заявником та КС «Центр фінансових послуг» відповідно до договору поруки від 13 лютого 2009 року заявник у такий спосіб не надала.
 
74.           З урахуванням розкритого змісту пункту 7.4. кредитного договору від 13 лютого 2009 року та частини першої статті 553 ЦК України правовідносини заявника, як поручителя ОСОБА_8, та КС «Центр фінансових послуг» регулюються договором поруки від 13 лютого 2009 року.
 
75.           Додатковою угодою від 13 лютого 2009 року не були внесені зміни до договору поруки від 13 лютого 2009 року, зокрема до пункту 4.2. цього договору поруки, а також не скасовано цей пункт договору поруки від 13 лютого 2009 року. Отже, застосування пункту 7.2 кредитного договору (відповідно до пункту 4.1. договору поруки від 13 лютого 2009 року) до правовідносин сторін договору поруки, врегульованих пунктом 4.2. цього договору поруки, не передбачається в силу автономії третейської угоди (третейського застереження). Пункт 4.2. договору поруки від 13 лютого 2009 року зберігає свою дію для заявника та КС «Центр фінансових послуг», як сторін цього договору поруки.
 
76.           Зв'язок зобов'язань за кредитним договором від 13 лютого 2009 року та договором поруки від 13 лютого 2009 року, заявлений КС «Центр фінансових послуг», не є підставою для зміни умов договору поруки від 13 лютого 2009 року додатковими угодами до кредитного договору від 13 лютого 2009 року. 
 
77.           Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги правовий висновок, викладений Верховним Судом України у його постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що для розгляду спорів між заявником та КС «Центр фінансових послуг» у третейському суді необхідне укладення ними третейської угоди до договору поруки від 13 лютого 2009 року. Додаткова угода від 13 лютого 2009 року не є такою третейською угодою для заявника та КС «Центр фінансових послуг». Договір поруки від 13 лютого 2009 року не передбачає розгляду спору між заявником та КС «Центр фінансових послуг» будь-яким третейським судом. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи та досліджені докази не дають підстав стверджувати про наявність третейської угоди між заявником та КС «Центр фінансових послуг» щодо спорів по договору поруки від 13 лютого 2009 року, який регулює взаємні права та обов'язки заявника та КС «Центр фінансових послуг».
 
(1.2) Щодо повноважного складу третейського суду
 
78.           Сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. Для призначення чи обрання третейських суддів у кожній справі необхідна їхня згода (частина перша та друга статті 14 Закону про третейські суди).
 
79.           Правила третейського розгляду постійно діючим третейським судом визначаються регламентом третейського суду, який не повинен суперечити Закону про третейські суди (згідно із частиною третьою статті 28 Закону про третейські суди).
 
80.           У постійно діючому третейському суді кількісний та персональний склад третейського суду визначається за правилами, встановленими регламентом третейського суду (частина третя статті 16 Закону про третейські суди).
 
81.           Регламент третейського суду повинен визначати порядок та правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, правила вирішення спорів третейським судом, інші питання, віднесені до компетенції третейського суду Законом про третейські суди (згідно із частиною п'ятою статті 10 Закону про третейські суди).
 
82.           Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту (частина друга та третя статті 12 Закону про третейські суди).
 
83.           Заявник неправильно інтерпретує вище розкритий зміст частин другої та третьої статті 12 Закону про третейські суди, вказуючи на необхідність узгодження сторонами договору у третейській угоді до нього конкретного постійно діючого третейського суду для застосування регламенту постійно діючого третейського суду.
 
84.           Якщо сторони уклали третейську угоду про передачу спору між ними на розгляд невизначеному постійно діючому третейському суду, то при виникненні спору між ними вони мають узгодити конкретний третейський суд, регламент якого вже буде задіяний для третейського розгляду їх спору.
 
85.           Разом з тим, доводи заявника щодо недосягнення згоди з КС «Центр фінансових послуг» щодо конкретного третейського суду заслуговують на увагу. Матеріалами справи не підтверджується у однозначний спосіб встановлення судами попередніх інстанцій факту узгодження заявником та КС «Центр фінансових послуг» третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» як суду для третейського розгляду спору між ними.
 
86.           КС «Центр фінансових послуг» посилається на свої листи, якими заявнику пропонувала обрати третейський суд при ВГО «Право та обов'язок» для третейського розгляду спору між нею та заявником. Але в матеріалах справи ці листи або їх копії відсутні. Суди попередніх інстанцій оцінки цьому доказу не надали, факту їх існування або відсутності не встановили.
 
87.           В матеріалах справи міститься копія ухвали третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» про відмову у задоволенні клопотання про припинення третейського розгляду від 14 жовтня 2011 року у справі № 314/11 (а.с. 16, том 2). Згідно змісту цієї ухвали третейського суду ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 клопотали про припинення третейського розгляду відповідної справи за позовом КС «Центр фінансових послуг». Саме клопотання або його копія в матеріалах справи відсутні. В цій ухвалі третейського суду також зазначено про листи від КС «Центр фінансових послуг» з пропозицією передачі відповідного спору на розгляд третейському суду при ВГО «Право та обов'язок». Суди попередніх інстанцій оцінки цьому доказу не надали, факту реального існування такого клопотання або його відсутності не встановили.
 
88.           З урахуванням вищезазначеного суд касаційної інстанції робить висновок, що саме по собі призначення складу третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» для розгляду спору між ВГО «Право та обов'язок» та позичальником не порушує вимог вище розкритих приписів статей 12 та 16 Закону про третейські суди. Однак судами попередніх інстанцій не встановлено чи були дотримані вище розкриті приписи частини першої та другої статті 14 Закону про третейські суди щодо погодження між сторонами третейської справи вибору третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» як третейського суду, який буде розглядати спір між ними.
 
89.           Суди попередніх інстанцій неповно встановили обставини справи та не дослідили всі докази у справі, не надали належної оцінки їм, чим порушили вищеназвані вимоги статті 212 ЦПК України 2004.
 
90.           Всебічна оцінка цього питання можлива лише за умови переоцінки обставин справи та додаткового вивчення доказів, наданих учасниками справи. Це виходить за межі процесуальної компетенції суду касаційної інстанції згідно з вище розкритого змісту приписів статті 400 ЦПК України.
 
(1.3) Щодо підвідомчості спору за участю заявника третейському суду
 
91.           Сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 17 ЦПК України 2004).
 
92.           У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).
 
93.           Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (частина третя статті 543 ЦК України).
 
94.           Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг (частина друга статті 555 ЦК України).
 
95.           Учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники (частина перша статті 34 Закону про третейські суди).
 
96.           Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (згідно із пунктом 14 частини першої статті 6 Закону про третейські суди).
 
97.           Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками (частина перша статті 11 Закону про права споживачів).
 
98.           Враховуючи вищезазначене, розкритий зміст статей 543 та 555 ЦК України, приймаючи до уваги правові висновки, зроблені Верховним Судом України у його постановах від 27 квітня 2017 року у справі № 640/16772/15-ц, від 15 жовтня 2017 року у справі № 6-1718цс17 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, вбачається, що заявник, як поручитель в кредитному договорі від 13 лютого 2009 року, не може мати аналогічний позичальнику статус та розглядатися як споживач послуг КС «Центр фінансових послуг», в зв'язку з чим на його спір за договором поруки не має розповсюджуватись дія Закону про права споживачів.
 
(1.4) Щодо пропуску заявником процесуальних строків
 
99.           Заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом (частина друга статті 389-1 ЦПК України 2004).
 
100.      Заява, подана після закінчення вищевказаного строку залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (згідно із частиною третьою статті 389-1 ЦПК України 2004).
 
101.      Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України 2004 для оскарження рішення суду першої інстанції (згідно із частиною сьомою статті 389-4 ЦПК України 2004).
 
102.      З матеріалів справи вбачається, що КС «Центр фінансових послуг» звертав увагу судів попередніх інстанцій на пропуск заявником без поважних причин процесуального строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду. Зокрема, таке повідомлення міститься у заяві КС «Центр фінансових послуг» до Печерського районного суду міста Києва про застосування строків позовної давності від 01 грудня 2016 року (а.с. 66, том 1).
 
103.      Також в матеріалах справи міститься заява представника заявника, ОСОБА_10, від 19 вересня 2017 року про поновлення строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду при ВГО «Право та обов'язок», подана до Печерського районного суду міста Києва (а.с. 215 - 217, том 1).
 
104.      Згідно зі змістом ухвали Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2012 року (а.с. 104 - 105, том 1), яка приймалась у справі за заявою ОСОБА_8 про перегляд рішення третейського суду при ВГО «Право та обов'язок», апеляційний суд зазначив, що інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Серед учасників справи зазначена ОСОБА_6 як зацікавлена особа. Однак самі докази повідомлення ОСОБА_6 про третейський розгляд в матеріалах справи, що розглядається касаційним судом, відсутні.
 
105.      В матеріалах справи міститься копія ухвали третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» про відмову у задоволенні клопотання про припинення третейського розгляду від 14 жовтня 2011 року у справі № 314/11 (а.с. 16, том 2). Згідно змісту цієї ухвали третейського суду ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 клопотали про припинення третейського розгляду відповідної справи за позовом КС «Центр фінансових послуг». Як вже було зазначено, саме клопотання або його копія в матеріалах справи відсутні. Суди попередніх інстанцій належної оцінки такому клопотанню у своїх судових рішеннях не надали, з матеріалів справи не зрозуміло, чи був судами попередніх інстанцій встановлений факт наявності такого клопотання.
 
106.      З урахуванням зазначеного вище та розкритого вище змісту частини другої статті 389-1 ЦПК України 2004, вбачаються підстави сумніватись в тому, що заявник не брав участь у справі. Крім того, навіть якщо це так, є підстави сумніватись у тому що заявник дізнався про рішення третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» саме тоді, коли отримав від цього третейського суду за згаданим вище запитом заявника копію даного рішення. Отримати копію рішення та дізнатися про нього - дві різні речі. Також відповідний припис статті 389-1 ЦПК України 2004 передбачає, що можуть існувати обставини справи, за яких заявник мав би дізнатися про рішення третейського суду, що не обов'язково передбачає отримання такого рішення. Судами попередніх інстанцій ці сумніви не спростовані, оцінка відповідних обставин справи не дана.
 
107.      Враховуючи вищезазначене, з встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи та досліджених доказів, які були прийняті ними до уваги, неможливо однозначно встановити, коли заявник була повідомлена про третейський розгляд, чи був пропущений нею строк на оскарження рішення третейського суду та чи були поважними причини про пуску відповідного строку. Всебічна оцінка цього питання можлива лише за умови переоцінки обставин справи та додаткового вивчення доказів, наданих учасниками справи. Це виходить за межі процесуальної компетенції суду касаційної інстанції згідно з вище розкритого змісту приписів статті 400 ЦПК України.
 
108.      Однак, за відсутності будь-яких ухвал у цій справі судів попередніх інстанцій щодо поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, а також оцінки доводів учасників справи щодо цього питання в будь-якому з судових рішень, які були прийняті у справі судами попередніх інстанції, говорить про неповне вивчення судами попередніх інстанцій доказів у справі та порушеннями ними інших вищеназваних вимог статті 212 ЦПК України 2004.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
109.      Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
110.      Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
 
111.      Справи, зокрема, щодо оскарження рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (згідно із частиною другою статті 23 ЦПК України). Згідно із копією рішення третейського суду при ВГО «Право та обов'язок» (а.с. 14 - 16, том 1) місцем розгляду справи третейським судом визначена наступна адреса: 01011, м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 5.
 
112.      Указ Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» передбачає ліквідацію Апеляційного суду міста Києва та утворення Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.
 
113.      У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (частина шоста статті 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент прийняття касаційним судом цього судового рішення). Інформація про початок роботи Київського апеляційного суду на момент постановлення даного судового рішення Верховного Суду не була у вищезазначеному порядку оприлюднена.
 
114.      На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6 - скасувати ухвали Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року та Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року, направити справу на новий розгляд до Апеляційного суду міста Києва як суду першої інстанції.
 
(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд апеляційної інстанції як суд першої інстанції
 
115.      Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи.
 
116.      Прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі в межах прав заявника та без порушення прав інших сторін третейської прави в рамках приписів частини шостої статті 457 ЦПК України.
 
117.      Здійснити розподіл судових витрат.

 
(2.3) Щодо судових витрат
 
118.      Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
119.      Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
120.      Заявник не заявляв вимог про відшкодування судових витрат. Іншими учасниками справи не заявлені до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
121.      За виключенням квитанції від 07 грудня 2017 року № 109 щодо сплати заявником судового збору у розмірі 320,00 грн за подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заявник не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.
 
122.      За результатом касаційного розгляду вимоги заявника підлягають задоволенню в повному обсязі. Особою, що заперечувала проти вимог заявника є КС «Центр фінансових послуг».
 
123.      Отже, заявник має право на відшкодування йому КС «Центр фінансових послуг» судового збору у розмірі 320,00 грн за подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
 
Керуючись статтями 23, 25, 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6.
 
2. Скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 21 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року.
 
3. Направити справу на новий розгляд до Апеляційного суду міста Києва як суду першої інстанції.
 
4. Стягнути з Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» на користь ОСОБА_6витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 320,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                      В. С. Висоцька

                                                                                                                      А. О.Лесько

                                                                                                                      В. В.Пророк

                                                                                                                      І.М. Фаловська

                                                                                                                      С.П. Штелик