Постанова
Іменем України
 
31 липня 2018 року                                                                              
м. Київ
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                ОСОБА_1 ,
судді:                                                            ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання    ОСОБА_4 ,
 
учасники судового провадження:
прокурор                                          ОСОБА_5 ,                  
 
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016240110000268, 
 
відносноОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у              м. Волочиську Волочиського району Хмельницької області, засудженої за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
 
1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою ОСОБА_6 до касаційного суду є зміна постановлених відносно неї судових рішень у частині пом`якшення призначеного покарання у виді штрафу з 50 до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із звільненням від його відбування на підставі ч. 4 ст. 74 КК України враховуючи її бездоганну поведінку і сумлінне ставлення до праці. Також порушує питання про зменшення стягнутого відшкодування моральної шкоди з 3000 грн до 500 грн. Вимогу мотивовано порушенням вимог процесуального закону, оскільки клопотання про звільнення від відбування покарання було подано під час судового розгляду, але у вироку суду відсутнє рішення щодо нього. Зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому що в мотивувальній частині вироку зазначено про призначення мінімального штрафу згідно із санкцією, а в резолютивній частині покарання у виді штрафу визначено не в мінімальному розмірі. Також стверджує про завищений розмір стягнутого морального відшкодування. Крім того, вказує про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України). До початку касаційного розгляду також подала клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі акта амністії.
 
2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково, з ОСОБА_6 стягнуто 3000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 грн в рахунок витрат на правову допомогу.
 
2.2 Суд апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діяла в інтересах засудженої ОСОБА_6 , залишено без задоволення, а вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 – без зміни.
 
2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
03 червня 2016 року приблизно о 08 год. 50 хв. поблизу готелю «Дружба» на вул. Незалежності в м. Волочиську між потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 через малозначний привід на ґрунті неприязних відносин виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 , діючи умисно, гаманцем, який знаходився в її правій руці, завдала одного удару потерпілій в ліву щоку, заподіявши останній тілесні ушкодження у вигляді припухлості м`яких тканин лівої щоки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
 
3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Потерпіла ОСОБА_7 подала до касаційного суду заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_6 , доводи якої вважає необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, у зв`язку з чим скаргу просила залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без зміни.
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженої. 
 
4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
 
4.1.2 Стаття 74. Звільнення від покарання та його відбування
Частина 4. Особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.
 
4.1.3 Стаття 125. Умисне легке тілесне ушкодження
Частина 1. Умисне легке тілесне ушкодження – 
карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
 
4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 374. Зміст вироку
Частина 3. У мотивувальній частині вироку зазначаються:
2) у разі визнання особи винуватою:
формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;
статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;
докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів;
мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення;
обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання;
мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому;
підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду;
мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Частина 4. У резолютивній частині вироку зазначаються:
2) у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;
покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом;
рішення про цивільний позов;
рішення про інші майнові стягнення і підстави цих рішень;
рішення про відшкодування процесуальних витрат;
рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження;
строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження;
порядок отримання копій вироку та інші відомості.
 
4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів касаційної скарги та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, встановлених КПК України, то розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки доводів скарги про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання внаслідок суворості, розміру відшкодування моральної шкоди, дотримання судами вимог кримінального процесуального закону при ухваленні судових рішень.
Висновків суду про винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та кваліфікацію дій в касаційній скарзі засуджена не оспорює.
 
5.2 Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання
5.2.1 Доводи касаційної скарги засудженої в цій частині суд вважає необґрунтованими. Твердження в мотивувальній частині вироку суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді мінімального штрафу згідно із санкцією статті не свідчить про її невідповідність прийнятому рішенню в резолютивній частині щодо призначення з альтернативних покарань за санкцією вказаної статті – мінімального у виді штрафу, із відповідним визначенням його розміру [4.2.1].
 
5.2.2 Суд також не вважає обґрунтованими й доводи скарги щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок суворості та його пом`якшення з 50 до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. При призначенні покарання судом повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу засудженої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, а також те, що збитки внаслідок заподіяних дій не відшкодовано через небажання потерпілої. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав наявність на утриманні засудженої двох неповнолітніх дітей. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
 
5.2.3 Безпідставними є й доводи скарги щодо залишення поза увагою суду клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі ч. 4 ст. 74 КК України. Навівши мотивування про призначення з альтернативних видів покарань за санкцією ч. 1 ст. 125 КК України мінімального у виді штрафу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 положень статей 11, 48, 69, 74 КК України (а.к.п. 96).
 
5.2.4 Суд не погоджується із доводами скарги в частині часткового зменшення морального відшкодування, з огляду на відсутність до того обґрунтованих підстав, та із врахуванням вимог розумності та справедливості сума відшкодування на користь потерпілої у розмірі 3 000 грн не є несправедливо великою.
5.2.5 Щодо клопотання засудженої ОСОБА_6 про застосування до неї положень акта амністії із звільненням від призначеного покарання, то це питання може бути вирішено за її зверненням в порядку виконання вироку, якщо покарання у виді штрафу не виконано. 
 
5.3. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд вважає доводи скарги ОСОБА_6 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання внаслідок суворості, порушень вимог процесуального закону при ухваленні судових рішень такими, що не знайшли свого підтвердження, а тому є безпідставними.
 
Керуючись статтями 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 4–6 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
 
у х в а л и в:
 
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року відносно засудженої ОСОБА_6  залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                   ОСОБА_3