ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року 
м. Київ

Справа №  913/1204/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, Ткач І.В., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Сєверодонецьку Луганської області

на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду
(головуючий - Попков Д.О., судді: Стойка О.В., Радіонова О.О.)
від 20.10.2017

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго"
про залучення у справі правонаступника та заміну сторони виконавчого провадження

у справі № 913/1204/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" 
до Відділу освіти Сєверодонецької міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, орган виконання рішення суду: Управління Державної казначейської служби України у місті Сєверодонецьк Луганської області
про стягнення 338 498,56 грн

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.10.2016 у справі №   913/1204/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" до Відділу освіти Сєверодонецької міської ради задоволено частково; стягнуто з Відділу освіти Сєверодонецької міської ради на користь ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" борг по оплаті послуг з перетікання реактивної електроенергії  в сумі 20 076,67 грн, пені в сумі 23 489,62 грн, інфляційних втрат в сумі 33   003,82 грн, 3% річних в сумі 19 972,96 грн та 4   620,60 грн судового збору. 

1.2. ТОВ "Луганськобленерго" звернувся до Господарського суду Луганської області з заявою про залучення у справі правонаступника та заміну сторони виконавчого провадження в порядку ст. 25 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", якою просить залучити до участі у справі №   913/1204/16 правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго".

1.3. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.04.2017 у справі №   913/1204/16 заяву ТОВ "Луганськобленерго" задоволено. Суд залучив до участі у господарській справі № 913/1204/16 Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" в якості правонаступника; замінив сторону (стягувача) ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на правонаступника ТОВ "Луганськобленерго".

1.4. Не погодившись із ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.04.2017 у справі №   913/1204/16 Управління Державної казначейської служби України у м. Сєверодонецьку Луганської області звернулося до Донецького апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2017 у справі №   913/1204/16 Управлінню Державної казначейської служби України у м. Сєверодонецьку Луганської області відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку  для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Луганської області від 20.04.2017; апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Сєверодонецьку Луганської області повернуто скаржнику без розгляду.

2.2. Донецьким апеляційним господарським судом встановлено такі обставини:

- строк подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду від 20.04.2017 закінчився 25.04.2017 включно, проте з апеляційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у м. Сєверодонецьку Луганської області звернулося лише 05.10.2017; 

- як на підставу необхідності поновлення строку заявник посилається на ту обставину, що ухвала місцевого суду від 20.04.2017 була ним отримана 27.04.2017.

2.3. Відмовляючи у задоволенні клопотання Управління Державної казначейської служби України у м. Сєверодонецьку Луганської області про поновлення строку подання апеляційної скарги і повертаючи апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), суд апеляційної інстанції виходив наступного: 

- Управління Державної казначейської служби України у м. Сєверодонецьку Луганської області, отримавши оспорювану ухвалу місцевого суду 27.04.2017 було обізнано про її наявність;

- доказів на підтвердження обставин, які унеможливлювали звернення до суду з апеляційною скаргою в строк, передбачений статтею 93 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) Управління Державної казначейської служби України у м. Сєверодонецьку Луганської області  не надало;

- факт подання  клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов'язком суду відновити цей строк, оскільки таке клопотання з огляду на частину першу статті 53 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись з ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2017 у справі №   913/1204/16 Управління Державної казначейської служби України у місті Сєверодонецьку Луганської області подало касаційну скаргу, якою просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким направити апеляційну скаргу Управління на ухвалу місцевого суду від 20.04.2010 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3.2. Узагальнені доводи касаційної скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Сєверодонецьку Луганської області:

- на момент отримання ухвали Господарського суду Луганської області від 20.04.2017 у справі № 913/1204/16 в Управління були відсутні кошторисні призначення для сплати судового збору за подання апеляційної скарги, в зв'язку з чим скаржник не мав можливості подати апеляційну скаргу;

- відсутність кошторисних призначень для сплати судового збору та відсутність в штатному розписі юрисконсульта є поважними причинами.

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, яким керувався суд

4.1. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

4.2. Пунктом 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, яка була чинною на момент вирішення судом апеляційної інстанції питання про прийняття чи повернення апеляційної скарги встановлено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

4.3. Статтею 93 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

4.4. Згідно із частиною 1 статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

4.5. Клопотання про відновлення строку для подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). 

4.6. Разом з тим, ухвала місцевого суду від 20.04.2017 була направлена сторонам у справі відповідно до вимог ст. 87 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) з урахуванням положень ст. 51 ГПК України.

4.7. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

4.8. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

4.9. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

4.10. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

4.11. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

4.12. Відмовляючи у задоволенні клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене. 

4.13. Враховуючи те, що апеляційна скарга подана Управлінням до суду апеляційної інстанції після спливу 5 місяців з дня отримання оскаржуваної ухвали і Управлінням не наведено причин для поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали суду першої інстанції, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову у поновленні строку для апеляційного провадження.

4.14. При цьому колегія суддів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до ч. 4. ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховує також висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 05.07.2018 у справі  №   916/4011/15

4.15. Доводи касаційної скарги Управління Державної казначейської служби України у місті Сєверодонецьку Луганської області, за якими Управління посилається як на причину пропуску строку для подання апеляційної скарги на відсутність коштів для сплати судового збору, не можуть слугувати підставою для скасування ухвали апеляційного господарського суду, оскільки зазначені обставини не були заявлені скаржником в якості причин пропуску подання апеляційної скарги із поданням відповідних доказів в порядку ст.ст. 32, 33 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

4.16. Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки останні зводяться до переоцінки доказів, в той час як суд касаційної інстанції в силу частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.17. Виходячи з фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відмову  у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги з посиланням на ст. 129 Конституції України, ст.ст.   53, 93, 97 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).  

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до положень частин 1, 4 статті 304 Господарського процесуального кодексу України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини 1 статті 287  ГПК України. При цьому касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. 

5.2. Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її зміни чи скасування немає.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а також враховуючи правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29.05.2018 № 915/955/15, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у місті Сєверодонецьку Луганської області залишити без задоволення, а ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2017 у справі №   913/1204/16 - без змін.

2. Стягнути з Управління Державної казначейської служби України у місті Сєверодонецьку Луганської області на користь Державного бюджету України 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору за подання касаційної скарги.

3. Доручити Господарському суду Луганської області  видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                             В.Студенець

Судді                                                                                                          Г.Вронська

                                                                                                                          І.Ткач