Постанова                                                  
Іменем України
 
06 червня 2018 року
м. Київ
 
справа №  732/1188/15-ц
провадження № 61-10010св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, Моложавська сільська рада Городнянського району Чернігівської області,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф'єва Ольга Михайлівна, Городнянська районна державна нотаріальна контора,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Губар В. С., Євстаіїва О. К.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У   вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до               ОСОБА_5, Моложавської сільської ради Городнянського району Чернігівської області про встановлення фактів постійного проживання зі спадкодавцем і прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії.
 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_9 Після смерті останньої відкрилась спадщина за заповітом, яким вона заповіла матері позивача, ОСОБА_10 все належне їй майно, у тому числі житловий будинок АДРЕСА_3. 
09 грудня 2013 року тітка позивача, ОСОБА_5, яка є рідною сестрою ОСОБА_10 подала заяву до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про прийняття спадщини за законом.
ОСОБА_10 до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини звернутись не встигла, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина за законом, яку вона прийняла та 28 травня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.
У березні 2015 року позивач отримала від нотаріуса Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області рекомендований лист за № 161/02-14 від 12 лютого 2015 року про відкриття спадщини за законом після смерті ОСОБА_9 за заявою ОСОБА_5 З цього листа позивачу стало відомо, що ОСОБА_9 залишила на ім'я ОСОБА_10 заповіт, яким заповіла їй все належне майно.
Однак звернутися до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області з заявою про прийняття спадщини за правилами спадкової трансмісії позивач не може, оскільки між нею та ОСОБА_5 є спір щодо спадкового майна. 
Оскільки ОСОБА_10, на день смерті своєї матері ОСОБА_9, постійно проживала разом з нею і відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, позивач вважає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом за правом спадкової трансмісії та має право успадкувати належний її бабі житловий будинок і оформити своє право власності на нього.
Просила суд встановити факт постійного спільного проживання                  ОСОБА_10 з її матір'ю ОСОБА_9 з травня 2012 року до 18 червня             2013 року включно в будинку АДРЕСА_3; встановити факт, що              ОСОБА_10 прийняла спадщину своєї матері ОСОБА_9 шляхом спільного постійного проживання з останньою на час відкриття спадщини; визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом за правом спадкової трансмісії на житловий будинок АДРЕСА_3, після смерті її баби ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області                         від 21 жовтня 2015 року у складі судді Березовського О. Д. позов               ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_9 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3. 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт постійного проживання ОСОБА_10 разом з матір'ю ОСОБА_9 на час відкриття спадщини підтверджений показами свідків. Позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за правом спадкової трансмісії є передчасними, оскільки позивач не зверталась до нотаріуса з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.
 
Справа апеляційним судом переглядалась неодноразово.
 
Останнім рішенням Апеляційного суду Чернігівської області                                     від 02 листопада 2016 року частково задоволено апеляційну скаргу                 ОСОБА_5 
 
Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2015 року скасовано в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_9 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 та в частині вирішення питання про стягнення судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову  у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 
В іншій частині рішення залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 267,96 грн у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відсутні докази про порушене право позивача, зважаючи на те, що зміст вимог встановлення юридичного факту проживання її матері з ОСОБА_9 направлений на оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_9, однак позивач не зверталась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги роз'яснення суду касаційної інстанції по цій справі, зокрема в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_9 на час відкриття спадщини. Суд також не врахував, що у разі, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами і у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У позивача не було необхідності звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її баби, ОСОБА_9, оскільки її матір постійно проживала з нею, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Лист нотаріуса від 02 липня 2015 року, яким позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, є доказом її звернення до нотаріуса за оформленням спадщини та доказом відмови в її оформленні. Отримання постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину є її правом, а не обов'язком. Оформити право на спадщину у нотаріальному порядку у неї не було можливості через спір із ОСОБА_5
 
Відзив на касаційну скаргу відповідачі не подали. 
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Відповідно до пунктів розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
 21 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої, другої  та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Цим вимогам рішення апеляційного суду відповідає.
 
Суди установили, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина за заповітом від 03 лютого 2000 року на все належне їй майно, до якого входить житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та яке вона заповіла своїй донці - ОСОБА_10 
 
ОСОБА_5, як донька померлої та спадкоємець за законом, 09 грудня 2013 року звернулась до Городнянської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_9
 
Нотаріусом була заведена спадкова справа № 213/2013 та витребувано копію заповіту ОСОБА_9 від 03 лютого 2000 року на користь ОСОБА_10
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10, спадщину після смерті якої прийняла позивач і  28 травня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
 
12 лютого 2015 року нотаріус, з урахуванням положень статті 1276 ЦК України, листами повідомила ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про можливість переходу до них права на спадкування відповідної частки спадщини   ОСОБА_9, а також про пропуск ними встановленого законом                    шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину по вищезазначеній спадковій справі не видавалися.
 
Ці обставини встановлені матеріалами справи і сторонами не оспорювалися.
 
За змістом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.
 
Положеннями статті 1276 ЦК України встановлено, що, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
 
Таким чином, право на спадщину за заповітом ОСОБА_10, яка померла після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 і не встигла її прийняти у зв'язку зі смертю, входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_10 
 
При цьому слід зважати на те, що при прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_10 для позивача як спадкоємця в такому випадку діють різні строки.
 
Так, особисте майно померлої ОСОБА_10 позивач прийняла протягом шести місяців після смерті спадкодавця.
 
Однак частину спадкової маси, яку ОСОБА_10 за життя не встигла прийняти, спадкоємець останньої може прийняти протягом частини шестимісячного строку, що залишилась після прийняття спадщини.
 
Враховуючи, що строк, що залишився для прийняття спадщини, більший як три місяці - строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 сплив                 18 грудня 2013 року, а ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, підстави для його продовження відсутні.
 
Даних про те, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_9 у передбачений законом строк до 18 грудня 2013 року матеріали справи не містять, тому її вимоги про визнання права власності на спадкове майно є передчасними.
 
Доводи касаційної скарги про те, що у позивача не було необхідності звертатись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, у зв'язку з тим, після смерті ОСОБА_9 спадщину прийняла мати позивача ОСОБА_10, є безпідставними. При цьому суд виходить з того, що спадкова трансмісія є правом особи на прийняття належної йому частки спадщини, яке реалізується на загальних підставах, передбачених статтями 1268-1270 ЦК України, шляхом постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем або шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтями 1270, 1276 ЦК України.
 
Наявність спору між позивачем і ОСОБА_5 щодо права на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_9, не перешкоджає позивачеві вчинити дії по прийняттю спадщини, тому ці посилання касаційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи.
 
При цьому прийняття чи неприйняття спадщини ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9 правового значення не має.
 
Отже, висновок апеляційного суду про відсутність доказів порушеного права позивача є правильним.
 
Мета встановлення юридичного факту дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
 
Згідно положень статті 363 ЦПК України 2004 року суд у порядку окремого провадження вправі встановлювати факти, якщо вони породжують для заявника певні юридичні наслідки.
 
Враховуючи викладене, встановлення факту постійного проживання  ОСОБА_10 разом з її матір'ю ОСОБА_9 на час відкриття спадщини не має юридичного значення для позивача, а тому відмова апеляційного суду у задоволенні цих вимог є обґрунтованою.
 
Скасовуючи попереднє судове рішення апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що апеляційний суд не перевірив чи тягне за собою юридичні наслідки факт, який позивач просить встановити.
 
Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції врахував висновки і  мотиви, з яких було скасовано рішення, а тому доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року - безпідставні.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
Є.В. Синельников
 
С.Ф. Хопта
 
Ю.В. Черняк