Постанова                                                   
Іменем України
4 липня 2018 року
м. Київ
Справа № 723/2771/16-к
Провадження № 51-1476км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5                                             засудженого в режимі                  ОСОБА_6                                                                                                                                                                  відеоконференції                              
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника потерпілих, цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016260000000460 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ямполі Білогірського району Хмельницької області, проживає 
в    АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 березня 
2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано у строк відбування покарання час  попереднього ув`язнення – з 20 серпня 2016 року до дати набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 
125 000 гривень. Позовні вимоги ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди зі страхової компанії АТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» залишено без розгляду, оскільки ця шкода підлягає відшкодуванню в добровільному порядку відповідно до договору страхування. В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 10090 гривень 30 коп., моральну шкоду - 100 000 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 15000 гривень, моральну шкоду - 16300 гривень.
Позовні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди зі страхової компанії АТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» залишено без розгляду, оскільки ця шкода підлягає відшкодуванню в добровільному порядку відповідно до договору страхування.
В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Вирішено питання судових витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 19 серпня 
2016 року близько 21 години 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним фургоном марки «IVEKO», номерний знак НОМЕР_1 рухався по автодорозі сполученням «Криворівня Усть Путила – Старі Кути – Вижниця Сторожинець - Чернівці» зі сторони м. Чернівці в напрямку 
м. Сторожинець.
Проїжджаючи 113 км + 400 м зазначеної автодороги, рухаючись поза межами населених пунктів в адміністративно-територіальних межах Михальчанської сільської ради Сторожинецького району ОСОБА_6 , наближаючись до заокруглення дороги ліворуч, не врахував дорожню обстановку, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, продовжив прямолінійний рух, у результаті чого допустив наїзд керованого ним автомобіля за межі проїздної частини дороги на праве узбіччя, де вчинив наїзд на двох пішоходів – ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з подальшим зіткненням зі стоячим автомобілем марки «Фольксваген джетта», номерний знак  НОМЕР_2 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 спричинено смерть, а ОСОБА_10 заподіяні умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
Зазначену дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху України.
Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 2017 року апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишено без задоволення, а апеляційні скарги адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 – задоволено частково. Вирок місцевого суду в частині вирішення заходів забезпечення кримінального провадження змінено. Скасовано арешт належного ОСОБА_6 нерухомого майна – земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (паю) площею 17889 га, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, Білогірський район, Ямпільська сщ/рада, кадастровий номер 6820355600:08:005:0464, вартістю 52452,83 гривень. У решті вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник потерпілих, цивільних позивачів - адвокат 
ОСОБА_7 просить судові рішення стосовно ОСОБА_6 скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушенян та особі засудженого і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання, а саме - у виді позбавлення волі на строк 8 років. Також просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в повному обсязі з підстав, викладених у касаційній скарзі. Твердить, що судами першої та апеляційної інстанцій було безпідставно відмовлено в стягненні матеріальної та моральної шкоди зі страхової компанії АТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ», мотивуючи тим, що ця шкода підлягає відшкодуванню в добровільному порядку відповідно до договору страхування. Вважає, що така позиція судів порушує право потерпілих на судовий захист, надане Конституцією України. Зазначає, що відповідно до ст. 27 Закону України № 1961-IV від 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з АТ «Страхової групи «Ю.БІ.АЙ» на користь потерпілої ОСОБА_9 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 17400 гривень і матеріальна – 16400 гривень. Стверджує, що судами першої та апеляційної інстанцій було безпідставно відмовлено в задоволенні частини реальних збитків, пов`язаних з похованням ОСОБА_11 з тих підстав, що в квитанціях зазначено прізвище ОСОБА_13 . Вважає, що судами не розглянуто позовну вимогу про відшкодування шкоди, пов`язаної з виготовленням надгробного пам`ятника, вартістю 65 000 гривень. Твердить, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про стягнення витрат на правову допомогу.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Засуджений ОСОБА_6 вважав, що касаційна скарга адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Інші учасники були належним чином повідомлені про судовий розгляд, але в судове засідання не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як видно з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та кваліфікація його дій адвокатом не оспорюється.
Доводи в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суди зазначених вимог закону про кримінальну відповідальність дотрималися.
Як видно з вироку при призначенні покарання ОСОБА_6 суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, конкретні обставини справи, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, від якого настали тяжкі наслідки – смерть ОСОБА_11 та заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 , по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину визнав повністю, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні неповнолітню дітину. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд відносить каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд відносить вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. 
Призначене ОСОБА_14 покарання відповідає вимогам ст. ст. 65, 50 КК і вважати його м`яким підстав немає.
Вирішуючи заявлені у кримінальному провадженні цивільні позови, суди не дотрималися вимог кримінального процесуального закону, а тому їх рішення в цій частині не можна вважати законними і обгрунтованими.
Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
До того ж ч. 5 зазначеної норми процесуального закону встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Сттатею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 3 Закону України № 1961-IVвід 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і для захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IVпитання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IVобов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у виді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IVобов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.
Отже, закон визначає механізм страхового відшкодування та передбачає одночасну участь у справі, де є страхування цивільно-правової відповідальності, і фізичної особи, і страховика, оскільки відшкодування шкоди здійснюється за рахунок страховика в межах встановлених лімітів.
Однак, зазначені положення законів судами не були враховані. Отже, рішення судів про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8   про стягнення зі страхової компанії АТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» ухвалені в порушення зазначених матеріального та процесуального законів.
Відповідно до статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Стаття 1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Отже, рішення суду про відмову потерпілим у частині відшкодування витрат на поховання та виготовлення пам`ятника не грунтується на вимогах закону.
Частиною 2 ст. 120 КПК визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.
Відповідно до ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Отже, на підозрюваного, обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, і виплати, пов`язані з правовою допомогою представника потерпілого.
Однак, наведеним обставинам суд не надав належної уваги, унаслідок чого порушив зазначені положення матеріального та процесуального законів, які встановлюють порядок і процедуру розгляду та вирішення цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
На ці ж порушення у своїх апеляційних скаргах звертали увагу суду потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , представник потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 – адвокат ОСОБА_7 , однак апеляційнйи суд належним чином не проаналізував положення закону та обставини кримінального провадження в частині вирішення цивільного позову, в результаті чого дійшов передчасного висновку про правильне вирішення цивільного позову.
Крім того, за ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляції без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції має бути зазначено підстави, з яких апеляційні скарги визнані необгрунтованими.
Однак, апеляційний суд усупереч цій вимозі, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, не надав вичерпної відповіді, з яких підстав, передбачених процесуальним чи матеріальним законами, він визнав наведені в апеляційних скаргах доводи такими, що не заслуговують на увагу, фактично не проаналізував доводів щодо неправильного вирішення цивільного позову, обмежившись загальними фразами щодо обгрунтованості та законності вимог потерпілих та їх представника про відшкодування завданої шкоди.
Наведені порушення є істотними, а тому судові рішення стосовно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову належить скасувати з призначенням нового судового розгляду в зазначеній частині в порядку цивільного судочинства, за результатами якого необхідно ухвалити законне, вмотивоване судове рішення з дотриманням усіх вимог матеріального та процесуального законів України, а також з урахуванням наведеного в цій ухвалі.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК 
п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу представника потерпілих, цивільних позивачів - адвоката 
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10   задовольнити частково.
Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 березня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 23 травня 
2017 року стосовно  ОСОБА_6 в частині залишення без розгляду  позовних вимог відносно страхової компанії АТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ» та відмови в задоволенні позову ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
У решті судові рішення залишити без змін.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                               ОСОБА_3