Постанова
Іменем України  
           
06 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 711/9464/15-ц
провадження № 61-1304св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого: Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів»,
третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві у м. Черкаси Черкаської області,
 
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2016 року у складі судді: Скляренко В. М. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року у складі суддів: Корнієнко Н. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
16 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Світ Ласощів», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України м. Черкаси про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. 
 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув її чоловік ОСОБА_3 Загибель її чоловіка сталася внаслідок нещасного випадку. Відповідно до висновку комісії, вказаний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом і особами, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку, визнано працівників ТОВ «Світ ласощів». Середньомісячний заробіток її чоловіка складав 2 549,04 грн, що є значно нижчим п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати (5 590 грн) на день його смерті. Відповідно до статті 1200 ЦК України вона має право на щомісячне відшкодування у розмірі 1/2 частини від вказаної суми, оскільки вона була єдиною особою, яка перебувала на утриманні ОСОБА_3, а саме на щомісячне відшкодування в сумі 2 795 грн. 
 
З часу смерті  ОСОБА_3 до моменту подачі позову пройшло майже три роки, тому за період з 23 жовтня 2012 року по 23 жовтня 2015 року (36 місяців) вона має на отримання відшкодування в розмірі 100620 грн (2795 грн х 36 місяців = 100620 грн), і в подальшому вона має право на щомісячне відшкодування в розмірі 2 795 грн. Просила суд стягнути з ТОВ «Світ ласощів» на її користь вказані відшкодування.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішення судів мотивовані тим, що відшкодування шкоди, заподіяної у разі смерті працівника регулюється спеціальними нормами (частина перша статті 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) і відшкодовується Фондом соціального страхування України. В такому випадку не повинна застосовуватися стаття 1200 ЦК України, на яку посилається позивач.
 
У касаційній скарзі від 18 серпня 2016 року, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що частина третя статті 1200 ЦК України визначає, що особам, які втратили годувальника шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. ТОВ «Світ ласощів» винне в смерті чоловіка, тому повинне відшкодувати їй шкоду. При конкуренції норм статті 1200 ЦК України та частини першої статті 9 Закону України «Про охорону праці» перевагу повинна мати стаття 1200 ЦК України.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 23 жовтня 2012 року причина смерті ОСОБА_3 - ураження технічним електричним струмом. Відповідно до висновку комісії, вказаний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом і особами, дії або бездіяльність яких призвела до настання нещасного випадку, визнано працівників ТОВ «Світ ласощів», де він працював на посаді слюсаря-ремонтника 5-ого розряду.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2012 року за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 23 жовтня 2012 року.
 
Суди встановили, що ОСОБА_2 10 січня 2013 року зверталася до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Черкаси із заявою про призначення їй страхових виплат у зв'язку зі смертю годувальника.
 
Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Черкаси від 10 січня 2013 року № 2301/15909/15909/90 їй здійснено відшкодування витрат на поховання потерпілого на виробництві. 
 
Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Черкаси від 14 січня 2013 року № 2301/15909/15909/91 призначено одноразову допомогу в разі смерті потерпілого його сім'ї (одержувач ОСОБА_2.) та одноразову допомогу особі, яка має на це право в разі смерті потерпілого (одержувач ОСОБА_2.). 
 
Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Черкаси від 14 січня 2013 року № 2301/15909/15909/92 - призначено щомісячну страхову виплату особі, яка має на неї право в разі смерті потерпілого (одержувач ОСОБА_2.), яку постановою від 02 квітня 2014 року № 2301/159090.1/159090.1/440 призначено ОСОБА_2 безстроково.
 
Відповідно до розділу 7 Колективного договору ТОВ «Світ Ласощів», надається матеріальна допомога працівникам товариства у виняткових випадках, в т.ч. у зв'язку зі смертю працівника фабрики членам сім'ї померлого у розмірі 400 грн., включаючи оплату ритуальних послуг і поминального обіду.
 
Суди встановили, що ТОВ «Світ Ласощів», на підставі розділу 7 Колективного договору, по видатковому касовому ордеру від 23 жовтня 2012 року сплачено суму в розмірі 2349,39 грн. Крім того, товариством з власної ініціативи додатково сплачено 11 148,28 грн та надано іншу допомогу у вигляді грошових коштів та товарів.
 
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
 
У пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні.
 
Встановивши, що постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України м. Черкаси від 14 січня 2013 року № 2301/15909/15909/92 позивачу призначено щомісячну страхову виплату смерті потерпілого, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову.
 
Колегія суддів не приймає аргумент касаційної скарги про застосування статті 1200 ЦК України з таких мотивів.
 
Тлумачення статті 1200 ЦК України, частини першої статті 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин),  пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що стаття 1200 ЦК України є загальною нормою, яка має застосовуватися, якщо не передбачено спеціальних норм. Тобто, стаття 1200 ЦК України може застосовуватися при відшкодуванні шкоди завданої смертю потерпілого у тих випадках, якщо таке відшкодування не регулюється спеціальними нормами. 
 
Натомість частина перша статті 9 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пункт 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальними нормами, які розраховані застосування до тих випадків, коли шкоди завдана смертю потерпілого заподіюється роботодавцем.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           М. Є. Червинська 
 
Судді:                                                                                                      Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
 
В. І. Крат 
 
В. П. Курило