ПОСТАНОВА
Іменем України

31 липня 2018 року 
Київ
справа №804/1065/16
адміністративне провадження №К/9901/19348/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді - доповідача - Олендера І.Я., 
суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф., 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року (суддя - Сидоренко Д.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року (судді: Щербак А.А. (головуючий), Юрко І.В., Чумак С.Ю.) у справі №804/1065/16 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 
У С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Криворізької південної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №378-17 від 30 червня 2015 року та визнання грошової суми в розмірі 30 000,00 грн, сплаченої 6 січня 2016 року за квитанцією №1SFDE81270, помилково та надміру сплаченим грошовим зобов'язанням, та зобов'язати    відповідача    зарахувати    дану суму в сплату транспортного податку, що зобов'язаний сплатити платник податків в наступному податковому періоді - в            2016 році. 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на помилковість нарахування контролюючим органом грошового зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
3. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанцій виходив з наявного у платника податків обов'язку щодо сплати транспортного податку у              2015 році, визначеного пунктом 267.4 статті 267 Податкового кодексу України. Крім того, суд відхилив доводи позивача щодо порушення принципу стабільності, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, оскільки дана норма передбачає внесення змін щодо існуючих податків та зборів не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, натомість податок на майно є новим видом податку, який введено у 2015 році. У свою чергу, суд апеляційної інстанції зауважив, що зважаючи на погашення позивачем податкового боргу за спірним податковим повідомленням-рішенням, таке вважається відкликаним, а отже не підлягає оскарженню у судовому порядку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Позивач є власником     легкового автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200, 2013 року випуску, з об'ємом двигуна 4461 куб. см., про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САР №049396 від 21 червня 2013 року.
Транспортний податок установлено в місті Криви Ріг рішенням Криворізької міської ради №3554 від 29 квітня 2015 року «Про встановлення ставки транспортного податку в м. Кривий Ріг».
Контролюючим органом на підставі підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті                          267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від              30 червня 2015 року №378-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік у сумі 25  000,00 грн та 5  000,00 грн штрафних санкцій, яке сплачено позивачем у добровільному порядку.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. У доводах касаційної скарги позивач посилається на прийняття оскаржуваних рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, належного та всебічного дослідження матеріалів справи, оскільки рішення, яким введено транспортний податок на території міста Кривий Ріг, набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення, тобто не раніше 2016 року, що свідчить про відсутність у позивача обов'язку сплачувати транспортний податок у 2015 році.
8.  Відповідачем відзиву (заперечень) на касаційну скаргу надано не було.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
9. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):
9.1 Пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України.
Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
9.2 Пункт12.3 статті 12 Податкового кодексу України.
Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. 
9.3 Підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
9.4 Пункт 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.
Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
9.5 Підпункт 14.1.182. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.
Помилково сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань.
9.6 Пункт 43.3 статті 43 Податкового кодексу України.
Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
9.7 Пункт 43.4 статті 43 Податкового кодексу України.
Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.
10. Закон України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71-VIII).
10.1 Пункту 4 Прикінцевих положень Закону №71-VIII.
Рекомендувати органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
11. Встановлення податку на майно, зокрема у частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.
Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).
Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.
Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.
У даному випадку із запровадженням транспортного податку на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення транспортного податку. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення транспортного податку.
При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом               2015 рік.
Плановим відповідно до норми підпункту  12.3.4 пункту 12.3 статті  12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.
Отже, рішення місцевих рад щодо транспортного податку, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік, тому, рішення місцевих рад стосовно транспортного податку, прийняті та опубліковані протягом 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду транспортний податок міг вважатися встановленим місцевою радою.
При цьому факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону №71-VIII, а так само обов'язковість для місцевих рад впровадити транспортний податок, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено пунктом 10.2 статті                                  10 Податкового кодексу України.
Прикінцеві положення Закону №71-VIII рекомендували встановити місцевим радам транспортний податок на 2015 рік у 2015 році. Проте така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті                     12 Податкового кодексу України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.
Прийняті за рекомендацією Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті            12 Податкового кодексу України.
Рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.
Для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження транспортного податку - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити транспортний податок.
Плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити транспортний податок лише на 2016 рік, а не на 2015 рік.
Підстави для справляння транспортного податку у 2015 році відсутні. Законодавчою перешкодою для цього є приписи підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права вбачається, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки запроваджені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" зобов'язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб виникають у платників податків лише після 1 січня 2016 року.
12. Податковим законодавством передбачений певний порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, умовою якого є звернення платника податків до відповідного контролюючого органу із заявою про повернення    помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, що свідчить про передчасність звернення позивача до суду з вимогою про повернення коштів (шляхом перерахування коштів на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів) без дотримання умов статті 43 Податкового кодексу України шляхом звернення до податкового органу із відповідною заявою про повернення помилково сплачених сум. 
13. Колегія суддів вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності предмету спору в даній справі, з посиланням на те, що сплачене позивачем податкове зобов`язання є відкликаним в розумінні статті 60 Податкового кодексу України, зважаючи на те, що позивач скористався своїм правом на оскарження податкового повідомлення-рішення в судовому порядку, за результатами якого встановлено протиправність спірного рішення відповідача. Сплачена позивачем сума податкового зобов`язання, визначеного неправомірним рішенням податкового органу є такою, що сплачена помилково та може бути повернута у встановлену податковим законодавством порядку в силу положень статті 43 Податкового кодексу України. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
14. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи статті 10, 12, 43, 182 Податкового кодексу України колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суд першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), у результаті чого безпідставно дійшли висновку про законність податкового повідомлення - рішення від 30 червня 2015 року №378-17, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня             2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від           31 серпня 2016 року підлягає частковому задоволенню.
Щодо повернення надміру сплачених грошових зобов'язань - не дотримано встановленого законодавством порядку повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.  Лише за умови дотримання вимог законодавства щодо повернення та протиправності дій контролюючого органу щодо незадоволення такої заяви, позивач може звернутись до суду з позовом про оскарження протиправності дій чи бездіяльності контролюючого органу та зобов'язання вчинити дії, зокрема щодо повернення надміру сплачених податкових зобов'язань чи вимогою вчинити дії щодо зарахування таких, у рахунок податкових зобов'язань наступних податкових періодів.
15. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
16. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України). Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня         2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від          31 серпня 2016 року у справі №804/1065/16 у частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2015 року №378-17 скасувати та прийняти нове рішення в цій частині.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2015 року №378-17.
У решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від                  19 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року у справі №804/1065/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду