ПОСТАНОВА
Іменем України

16 травня 2018 року 
Київ
справа №815/1648/15
провадження №К/9901/7556/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів:  Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,
за участю секретаря судового засідання: Гулової О. І.,
позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу № 815/1648/15
за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, за участю третьої особи - ОСОБА_2, про визнання протиправними наказів від 02 грудня 2014 року № 96-о, від 18 лютого 2015 року № 184-о, зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Одеської митниці ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року, прийняту у складі головуючого судді Марини П. П., та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Турецької І. О., Стас Л. В., Косцової І. П.,

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, за участю третьої особи - ОСОБА_2, в якому просила: 
визнати протиправним та скасувати наказ № 184-о від 18 лютого 2015 року "Про переведення заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Південної митниці Міндоходів ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора юридичного відділу Одеської митниці ДФС";
визнати протиправним та скасувати наказ № 96-о від 02 грудня 2014 року "Про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС";
зобов'язати призначити ОСОБА_1 на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 16 вересня 2013 року обіймала посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Південної митниці Міндоходів.
У зв'язку з постановою Кабінету Міністрів України № 160 від 21 травня 2014 року, якою утворено Державну фіскальну службу, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення, позивача повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано посади значно нижчого рівня, незважаючи на значний досвід роботи та сумлінне виконання обов'язків на посаді керівника, а також не враховуючи того факту, що ОСОБА_1 є матір'ю-одиначкою та на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей. 
Позивач стверджує, що у листопаді 2014 року дізналась про направлення ОСОБА_2 на стажування на посаду, яку вона обіймала з подальшим призначенням останнього на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС України на підставі наказу від 02 грудня 2014 року № 96-о. 
Позивач вказує, що була змушена підписати попередження про наступне вивільнення у зв'язку із переведенням, оскільки могла втратити місце роботи та засоби до існування. 
Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про скасування наказів від 02 грудня 2014 року № 96-о "Про призначення ОСОБА_2" та від 18 лютого 2015 року № 184-о "Про переведення".
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської митниці ДФС від 18 лютого 2015 року № 184-о "Про переведення".
Зобов'язано Одеську митницю ДФС призначити ОСОБА_1 на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС.
В решті позову - відмовлено. 
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 10 грудня 2015 року змінив постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року в частині зобов'язання призначити ОСОБА_1 на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС на поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС з 20 лютого 2015 року.
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування касаційної скарги вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм статті 43 Конституції України внаслідок поновлення позивача на посаді заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС, оскільки право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, а тому не може бути реалізовано без волевиявлення цього працівника. Разом з цим, судами попередніх інстанцій не враховано, що позивача не було звільнено з органів доходів і зборів, а переведено за її згодою.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з 06 листопада 2012 року, працювала в митних органах на посадах: головного інспектора відділу кадрової роботи Південної митниці, заступником начальника Південної митниці, виконуючим обов'язки начальника юридичного відділу Південної митниці Міндоходів.
Наказом від 13 вересня 2013 року № 387-о ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Південної митниці Міністерства доходів і зборів України.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення Державної фіскальної служби" від 21 травня 2014 року № 160 утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.
На виконання наведеного акту Кабінетом Міністрів України 06 серпня 2014 року прийнято постанову № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", у відповідності до якої утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, зокрема, Одеську митницю ДФС, та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів, а саме Південну митницю Міндоходів, шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.
Наказом від 12 листопада 2014 року № 36-о "Про зарахування на стажування" у зв'язку зі створенням Одеської митниці ДФС як територіального органу Державної фіскальної служби зараховано на стажування терміном з 14 листопада 2014 року по 18 листопада 2014 року на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 - першого заступника начальника Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, з визначенням підстави зарахування на стажування - штатний розпис Одеської митниці ДФС на 2014 рік, лист Біляївської РДА від 11 листопада 2014 року № 01/01-15/3124 та заява ОСОБА_2
02 грудня 2014 року виконуючим обов'язки начальника Одеської митниці ДФС прийнято наказ № 96-о "Про призначення ОСОБА_2" на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС, як такого, що успішно пройшов стажування на зазначеній посаді, в порядку переведення з Біляївської районної державної адміністрації Одеської області.
В свою чергу ОСОБА_1, яка працювала заступником начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Південної митниці Міндоходів, 19 грудня 2014 року попереджено про можливе вивільнення внаслідок змін в організації виробництва і праці та запропоновано у новоствореній структурі працевлаштування на посадах:
головного державного інспектора юридичного відділу Одеської митниці ДФС;
головного державного інспектора першого аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків і протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС;
заступника начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста "Котовськ" Одеської митниці ДФС. 
Разом з цим позивача повідомлено, що у випадку відмови від переведення, вона має право на власний розсуд звернутись до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно.
Ознайомившись із зазначеним документом, ОСОБА_1 письмово зазначила про безпідставність позбавлення її права залишитися на посаді заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" та про погодження щодо переведення на посаду головного державного інспектора юридичного відділу Одеської митниці ДФС із залишенням за собою права на оскарження незаконного переведення в суді.
У зв'язку зі створенням Одеської митниці ДФС як територіального органу Державної фіскальної служби та реорганізацію Південної митниці Міндоходів шляхом приєднання до Одеської митниці ДФС ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного інспектора юридичного відділу Одеської митниці ДФС на підставі наказу № 184-о від 18 лютого 2015 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прийняв оскаржуваний наказ № 184-о від 18 лютого 2015 року всупереч статті 43 Конституції України, яка встановлює право кожного на працю, та з порушенням статей 21, 31 КЗпП України, згідно з якими, будь-яка зміна трудової функції працівника, робочого місця, що виходить за межі трудового договору, не допускається без його письмової згоди.
Зазначена позиція була підтримана і Одеським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.
Водночас, змінюючи постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання Одеської митниці ДФС призначити ОСОБА_1 на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що єдиним належним способом захисту прав позивача є поновлення її на посаді заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС.
Верховний Суд зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Трудові відносини під час проходження державної служби врегульовані КЗпП України з урахуванням особливостей, що врегульовані спеціальними законами.
Приписами частини четвертої статті 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
За правилами пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно зі статтями 42, 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, яке при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
За змістом частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Таким чином, встановлена законодавцем можливість ліквідації установи з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження установи, що ліквідується, передбачає обов'язок роботодавця по переведенню працівників ліквідованої установи на іншу посаду до новоствореного органу.
Відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.
У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Аналіз цієї правової норми свідчить про те, що зміна істотних умов праці без згоди працівника допускається тільки у випадках зміни в організації виробництва і праці. Якщо ж змін в організації виробництва і праці немає, власник не вправі одностороннє змінювати істотні умови праці.
Так, Кабінетом Міністрів України 06 серпня 2014 року прийнято постанову № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", у відповідності до якої утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, зокрема, Одеську митницю ДФС, та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів, а саме Південну митницю Міндоходів, шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок успішного проходження стажування в порядку переведення з Біляївської районної державної адміністрації Одеської області відповідно до наказу виконуючого обов'язки начальника Одеської митниці ДФС від 02 грудня 2014 року № 96-о призначено ОСОБА_2 на посаду заступника начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Одеської митниці ДФС.
В свою чергу ОСОБА_1, яка працювала заступником начальника митного поста "Одеса-аеропорт" Південної митниці Міндоходів, 19 грудня 2014 року попереджено про можливе вивільнення внаслідок змін в організації виробництва і праці та запропоновано у новоствореній структурі працевлаштування на посадах:
головного державного інспектора юридичного відділу Одеської митниці ДФС;
головного державного інспектора першого аналітично-пошукового відділу управління аналізу ризиків і протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС;
заступника начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста "Котовськ" Одеської митниці ДФС. 
Разом з цим позивача повідомлено, що у випадку відмови від переведення, вона має право на власний розсуд звернутись до державної служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно.
За змістом статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
З матеріалів справи вбачається, що переміщення позивача з вищої посади на нижчу здійснено без пропозиції їй рівнозначної посади та, фактично, без її згоди, оскільки, як пояснила ОСОБА_1, вона була змушена підписати попередження про наступне вивільнення у зв'язку з переведенням, оскільки є одинокою матір'ю та самостійно виховує дітей, про що був обізнаний відповідач, а тому ОСОБА_1 могла втратити місце праці та засоби до існування. Разом з цим, позивач вказала, що залишає за собою право оскарження  в суді, що підтверджується відповідною відміткою та запереченням, висловленим нею у попередженні про звільнення.
Отже, переведення на нижчу посаду було вимушеною мірою без волевиявлення позивача, про що нею особисто зазначено в попередженні про звільнення.
Водночас, дослідженням особової справи позивача встановлено, що до неї дисциплінарні стягнення не застосовувались, вона характеризується як сумлінний виконавець посадових обов'язків, вміло контролює та здійснює організаційні заходи роботи митного поста, на високому рівні присутні ділові якості - володіння спеціальними знаннями, має розвинуті професійні навички та звички, працездатна, постійно виявляє почуття відповідальності, сумлінно та результативно працює над підвищенням і оновленням професійного досвіду, володіє організаторськими здібностями, вміє мобілізувати співробітників на виконання поставлених завдань та отримання конкретних результатів, працездатна, витримує тривале навантаження.
Слід зауважити, що згідно з відомостями про показники діяльності митного поста "Одеса-аеропорт", у період роботи ОСОБА_1 на посаді заступника начальника митного поста в порівнянні 2013 року з 2014 роком спостерігалося зростання показників роботи.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.
Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2015 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          О. В. Білоус
                                                                                                                        Т. Г. Стрелець