ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  909/741/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.
за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представників : ПАТ "Одяг" - адвоката Подоляка В.Г., ТОВ "Компані-Бал" - адвоката Фрусенка А.О. та директора ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Одяг"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2018
та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2017
у справі № 909/741/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані-Бал"
до Приватного акціонерного товариства "Одяг"
про визнання права оренди та усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 ТОВ "Компані-Бал" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ "Одяг" про визнання за позивачем  права оренди та усунення перешкод у користуванні майном загальною площею 5 400 кв.м., за адресою : м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8.

Позов мотивовано тим, що ТОВ "Компані-Бал" (орендар) передано в оренду спірне приміщення на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 20/17 від 01.04.2017, укладеним з ПАТ  "Одяг" (орендодавець), проте останнім заперечується право користування орендарем цим приміщенням та здійснюються перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням. 

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2017 у справі  № 909/741/17 в позові відмовлено.

Постановою  Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 у справі № 909/741/17 рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішенням, ПАТ "Одяг" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2017 у справі № 909/741/17  скасувати,  направивши  справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, у касаційної скарзі відповідач заперечує проти прийнятих у справі судових рішень про відмову в позові та висновків судів щодо відсутності підстав для розірвання в односторонньому порядку договору оренди № 20/17 від 01.04.2017 у зв'язку з несплатою орендарем  протягом трьох місяців орендної плати за користування нежитловим приміщенням та тим, що позивачем у зазначеному приміщенні без будь-якої згоди орендодавця проводились ремонтні роботи,  скаржник посилається при цьому  на неврахування судами обох інстанцій умов договору оренди та  вимог ст. 773 ЦК України,  за якою наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

У відзиві позивач просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі що прийняті з урахуванням всіх обставин справи та вимог чинного законодавства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 22.03.2018 для розгляду вказаної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Жукова С.В., Білоуса В.В.                               та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2018 відкрито касаційне провадження і розгляд справи призначено на 30.05.2018 о 10 год. 15 хв. 

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень до вимог ст. 310 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволені позову про визнання за позивачем  права оренди та усунення перешкод у користуванні майном, за адресою : м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8, місцевий господарський суд, з яким погодився і апеляційний господарський суд, виходили з наступного.

Відносини сторін врегульовані договором оренди нежитлового приміщення № 20/17 від 01.04.2017, за умовами якого ПАТ "Одяг" (орендодавець)  передає у тимчасове платне користування ТОВ "Компані-Бал" (орендар) нежитлове приміщення, , а саме: приміщення для зберігання товару площею 5400 м^2, яке знаходиться: м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8, а останній зобов'язався  сплачувати орендну плату з розрахунку 34,0 грн. з ПДВ за 1 кв.м. приміщення (п.п. 1.1., 2.1. договору). 

Строк дії зазначеного договору оренди складає 2 роки 11 місяців з дня підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання нежитлового приміщення (п. 1.4. договору). 

За п. 6.3. цього договору передбачено, що даний договір може бути розірваний на вимогу орендодавця, зокрема, якщо орендар користується об'єктом оренди всупереч його призначенню чи умовам цього договору; орендар не сплачує орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором, протягом                         трьох місяців підряд; орендар своєю недбалою поведінкою                                        створює загрозу пошкодження об'єкту оренди.

Перевіряючи дотримання сторонами своїх зобов'язань, судами обох інстанцій встановлено, що на виконання умов договору № 20/17 від 01.04.2017                                   ТОВ "Компані-Бал" (орендар) частково сплатило орендну плату, що підтверджується платіжними дорученнями № 193 на суму 38 000 грн. з призначенням платежу: "орендна плата згідно договору 20/17 від 01.04.2017"; №18 від 20.06.2017   на суму 19 500 грн. з призначенням платежу: "орендна плата згідно договору 20/17 від 01.04.2017"; №19 від 20.06.2017  на суму 48 027 грн. з призначенням платежу: "орендна плата за червень, в т.ч. комунальні послуги за червень 2017 "; №20 від 03.07.2017 на суму 1 550 грн. з призначенням платежу: "оплата за комунальні послуги за червень 2017 р."; №4 від 27.04.2017 на суму 76 894, 89 грн. з призначенням платежу: "оплата згідно рахунку №28 від 20.04.2017", проте ПАТ "Одяг" (орендодавець) направило ТОВ "Компані-Бал" повідомлення №1 від 30.06.2017 та повторне повідомлення № 34 від 18.07.2017 про розірвання договору у зв'язку з неналежним виконанням орендарем зобов'язань щодо сплати орендної плати, так як у орендаря існувала заборгованість за попереднім договором №20/16 від 01.09.2016, тому перераховані ним кошти зараховувались на погашення боргу за договором від 01.09.2016,  внаслідок чого орендодавець вважає щодо наявності у нього права на розірвання  в односторонньому порядку договору оренди нежитлового приміщення № 20/17 від 01.04.2017  на підставі п. 6.3. договору та вимог  ЦК України.

З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 5 ст. 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність", п. 3.8. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою правління Національного Банку України від 21.01.2004 № 22,  суди обох інстанцій  дійшли висновку про те, що зарахування відповідачем сплаченої орендної плати з чітким визначенням призначенням платежу: "згідно договору 20/17 від 01.04.2017", не відповідає зазначеним вимогам законодавства,  внаслідок чого, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку щодо безпідставності розірвання ПАТ "Одяг" в односторонньому порядку договору оренди нежитлового приміщення №20/17 від 01.04.2017 на підставі п. 6.3. договору, оскільки ТОВ "Компані-Бал" періодично здійснювало орендні платежі, а тому у останнього відсутній борг по орендній платі  протягом трьох місяців підряд.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права оренди за позивачем  та усунення перешкод у користуванні майном за недоведеності порушеного позивачем права у зв'язку з тим, що спірний  договір оренди нежитлового приміщення № 20/17 від 01.04.2017 є дійсним, підстав для розірвання цього правочину в односторонньому порядку не має, а порушення права позивача на користування орендованим майном, за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 8, не підтверджено належними доказами. 

Відповідно до ч. 1 ст. 759  ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 782 ЦК України  передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. 
У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
За ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вимоги ст.ст.   15,  16 ЦК України,   ст. 20 ГК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного королівства" суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

За таких обставин, з урахуванням вище наведеного, касаційний суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності порушеного права позивача, як орендаря, оскільки укладений між сторонами договір оренди нежитлових приміщень № 20/17 від 01.04.2017 є дійсним, відсутні підстави для його розірвання в односторонньому порядку, в судовому порядку це правочин  розірваний не був, що відповідачем і не заперечується, а тому суди обох інстанцій вірно зазначили щодо не порушення права позивача на користування приміщенням переданим йому в найм та  відсутності доказів  перешкоджання орендарю в користуванні орендними нежитловими приміщеннями. 

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Таким чином, з урахуванням вище викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2017 у справі № 909/741/17 постановлені у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на ПАТ  "Одяг". 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд - 

П О С Т А Н О В И В : 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Одяг" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.09.2017 у справі № 909/741/17 залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                        Ткаченко Н.Г. 
                                                                 
Судді                                                                                                      Білоус В.В.

                                                                                                                 Жуков С.В.