ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  922/3667/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017  (головуючий: Терещенко О.І., судді: . Слободін  М.М., Сіверін В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Мегабанк"   
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство Добрий господар", 2. Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Харківській області,
за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Заповіт Кобзаря",
про зобов'язання вчинити певні дії,   

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року до господарського суду Харківської області звернулося Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" (надалі - Позивач) з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство Добрий Господар" та Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Харківській області. Позивач просить суд:
- зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство Добрий господар"  підписати з Публічним акціонерним товариством "Мегабанк"   Акт передачі у власність ПАТ "Мегабанк"  рухомого майна, що є предметом застави за договором застави рухомого майна № 17/2014-АМК-UAH-З      від 27.11.2014 р.;
- зобов'язати Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Харківській області   здійснити перереєстрацію за ПАТ "Мегабанк"  рухомого майна, що є предметом застави за договором застави рухомого майна 17/2014-АМК-UAH-З від 27.11.2014 р.;
- судові витрати покласти на відповідачів.

31.10.2017 позивач надав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить ТОВ "Сільськогосподарське підприємство Добрий господар", а саме: трактор колісний XT3-17221-21, реєстраційний номер 12784АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 4696/С0501321/659791-663791, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №033495 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 08.07.2013р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14927АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117064/282766, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012036 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14926АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117172/282956, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012035 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; сівалка точного висіву MASCHІO, GASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612425, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060068 видане Держсільгоспіпспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка точного висіву MASCHIOGASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612420, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060069 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 192-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065208 видане Держсільгосп- інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 195-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065209 видане Держсільгосп інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; борона дискова LEMKENHELIODOR 8/600К, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 392237, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065206 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 25.11.2013р.; обприскувач причіпний ВЕКТОР ОП-3000.21, реєстраційний номер 11528АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 0044, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060070 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; навантажувач телескопічний, NEWHOLLAND, LM430, реєстраційний номер 11197АХ, рік випуску 2001, заводський №/двигун №/шасі -041719049/770499/041719049, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №019069, видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 22.03.2013р.; сівалка механічна для висіву кукурудзи та соняшника PD-8070, рік випуску2016, заводський №/двигун №/шасі - GP-A1369M, договір купівлі-продажу №26/02/2016-Х-БУ від 26.02.2016р., акт прийому-передачі №614 від 19.05.2017р., видаткова накладна №614 від 19.05.2017р., довідка №0606-1 від 06.06.2017р; плуг MIRCOENT_S.Р.L7+1 D105 MP4N, рік випуску 2016, заводський №/двигун №/шасі - GMA510202, договір купівлі-продажу №0311/2016-ХСхт від 03.11.2016 р., акт прийому-передачі №1608 від 08.12.2016р., видаткова накладна №1608 від 08.12.2016 р., довідка №2605-1 від 26.05.2017р., визначити зберігачем майна ПАТ "Мегабанк"  , для чого вилучити та передати на зберігання вищезазначені предмети застави, заставодержателю - ПАТ "Мегабанк"  . 

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2017р. у справі              №922/3667/17 задоволено  заяву ПАТ "Мегабанк" про забезпечення позову, накладено арешт на відповідне рухоме майно, що належить ТОВ "Сільськогосподарське підприємство Добрий Господар", визначено зберігачем майна ПАТ "Мегабанк", для чого вилучено та передано на зберігання вищезазначені предмети застави, заставодержателю - ПАТ "Мегабанк".

Місцевий господарський  суд, задовольняючи заяву  про забезпечення позову, виходив з того, що позивач є заставодержателем та першочергово зацікавлений у збереженні заставного майна,  з метою уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову може бути забезпечено шляхом накладення арешту на предмет застави, визначення зберігачем предмету застави саме позивача.     

Окрім того, господарський суд першої інстанції вказав на те, що існує  наявний  зв'язок  між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірності заходів із заявленими позивачем вимогами,  а вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду, тоді як, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017   ухвалу  місцевого суду  скасовано, відмовлено  ПАТ "Мегабанк"   у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що господарський  суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову не надав належної оцінки наявності або відсутності доказів того, що вжиті ухвалою заходи забезпечення позову не будуть перешкоджати господарській діяльності. При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що задовольняючи заяву  позивача, місцевий господарський суд не звернув уваги на  відсутність доказів на  підтвердження  необхідності вжиття таких заходів. За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що позивачем при зверненні до господарського суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту  на рухоме майно  не було  доведено належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

09.01.2018 (згідно з поштовим штемпелем на конверті) Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" направило до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 922/3667/17.

Ухвалою Верховного Суду від 02.02.2018 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 922/3667/17 повернуто скаржнику без розгляду разом з доданими до неї матеріалами на підставі підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ). 

09.02.2018 (згідно з реєстраційним штампом ХАГС) Публічне акціонерне товариство "Мегабанк" повторно звернулося до Касаційного господарського суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 922/3667/17.
 
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.03.2018 року у справі № 922/3667/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В. 

Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №922/3667/17 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України, оскільки скаржником не доплачено судовий збір в сумі 162,00 грн.; скаржнику надано строк для усунення недоліків до 10.04.2018.
06.04.2018 скаржником на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 26.03.2018 надіслано меморіальний ордер № 1396-2 від 05.04.2018 про доплату судового збору в сумі 162,00 грн. 

Касаційна скарга Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" подана разом із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження у справі  №922/3667/17.    
Згідно з частиною 5 статті 301 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанції (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
20.04.2018 суд постановив ухвалу, якою заяву Публічного акціонерного товариства "Мегабанк"  про поновлення строку для подання касаційної скарги задоволено  та ухвалено про здійснення розгляду касаційної скарги у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, учасникам справи надано строк до 10.05.2018 для подання відзиву на касаційну скаргу.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 66 та 67 Господарського процесуального кодексу України, оскільки забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. На думку скаржника, вжиття заходів забезпечення позову є можливим виключно якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, а тому скаржник просить скасувати постанову апеляційного суду, а ухвалу місцевого суд залишити в силі. Також посилається не необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження даної ухвали та необґрунтовану відмову в  закритті провадження у справі з підстави відсутності доведеності факту, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції стосується прав та обов'язків апелянта. 

Від відповідача 1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просив суд відмовити у задоволенні скарги, постанову апеляційного суду залишити без змін.  Від відповідача 2 відзив на касаційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, доходить висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч.1,3 ст.304 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 (далі ГПК України), ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених п.п.2 і 3 ч.1 ст. 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.   

Відповідно до ст.93 Господарського процесуального кодексу України в редакції станом на момент подачі апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження (далі ГПК):
"Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.
Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу."

Згідно з ч.1 ст.53 ГПК:
"За заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом."

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У п.41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд зазначає,  що правова система багатьох країн-членів  передбачає можливість продовження строків,  якщо для цього  є  обґрунтовані  підстави.  Разом  з  тим,  якщо  строк  на ординарне  апеляційне  оскарження  поновлений  зі спливом значного періоду часу та за підстав,  які не видаються переконливими,  як у цій  справі,  де  нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див.  пункти 19 та  20  вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності,  так як і перегляд в порядку нагляду.  Суд визнає,  що  вирішення  питання щодо   поновлення   строку   на   оскарження   перебуває  в  межах дискреційних   повноважень   національних   судів, однак такі повноваження  не  є необмеженими.  Від судів вимагається вказувати підстави.  

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином вказане рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

В ухвалі про прийняття апеляційної скарги до провадження від 11.12.2017 апеляційний суд з приводу клопотання про поновлення строку зазначив наступне:
"Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на подання апеляційної скарги, в якому просить поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, у зв'язку з тим, що про існування оскаржуваної ухвали апелянт дізнався вже після її прийняття."
З приводу підстав задоволення клопотання апеляційний суд вказав наступне:
"Суддя доповідач, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів, забезпечення права на судовий захист та допуску до правосуддя, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, розглянувши подане заявником апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зважаючи на те, що заявником обґрунтовано поважність причин пропуску такого строку, вважає, що строк ним пропущено з поважних причин, у зв'язку з чим він підлягає поновленню."
Таким чином, ні опису клопотання, ні з мотивації суду не вбачається, коли саме апелянт дізнався про оскаржувану ухвалу і в зв'язку з чим, ні якими доказами це підтверджується.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції доходить висновку, що вищевказана мотивація суду про поновлення строку не відповідає вищевказаним вимогам Конвенції та ГПК, що саме по собі вже є підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду та направлення справи на розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії прийняття апеляційної скарги.      

Крім того, відповідно до ч.1 ст.91 ГПК:
"Сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу."

Згідно з п.3 ч.1 ст.264 ГПК в редакції станом на момент прийняття оскаржуваної постанови:
"Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:
3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося."

Відмовляючи в клопотанні скаржника про закриття провадження у справі на підставі вказаного пункту апеляційний суд зазначив наступне: 
"30.10.2017 року між ТОВ «СП Добрий господар» та ТОВ «Заповіт Кобзаря» було укладено договір про сумісну обробку землі.
Пунктом 2.2 договору        сторони передбачили, що ТОВ «Заповіт Кобзаря»        для спільного обробітку земельних ділянок зобов'язується за власний рахунок: надати для цілей, передбачених цим договором        земельні ділянки загальною площею 1  000 га, надати для цілей, передбачених цим договором посівний матеріал в кількості, необхідної для цілей даного договору, надати для цілей, передбачених цим договором        добрива та пестициди (гербіциди) в кількості, необхідної для цілей цього договору, надати        паливно-мастильні матеріали, здійснити огляд, обслуговування та ремонт техніки, що використовується стороною 2 для спільної  обробки землі. Сторона 1 зобов'язана вжити усіх заходів    щодо збереження майна (технічного обладнання, транспортних засобів тощо)       Стороною 2 з моменту початку спільного обробітку землі Стороною 1 на її території.
Як вказує апелянт, він вже приступив до виконання своїх обов'язків за договором, поставив дизельне паливо та здійснив        фактичний огляд техніки, що підтверджується відповідними накладними та дефектними актами.
У відповідності до п.2.4 договору про сумісну обробку землі, стан техніки та обладнання, що належить 1-му відповідачу відповідає цілям цього договору. Ризик випадкового пошкодження та/або знищення техніки, що використовується для спільної обробки землі за цим договором несе Сторона 1, з моменту виходу техніки та початку спільних робіт.
Сторони узгодили, що підготовчі роботи для виконання цього договору сторони зобов'язуються        розпочати з моменту        укладення договору, оскільки сторони одразу приступили до підготовки техніки і землі до боронування.
Так, апелянт зазначає про те, що він, розраховуючи на виконання зобов'язань з боку 1-го відповідача, передбачених п. 2.3 договору розпочав фінансування та виконання підготовчих робіт        з обслуговування техніки        та обладнання, необхідних для спільної обробки земельних ділянок, загальною площею 1000 га.
Згідно п. 3 ч. 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема,        після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.
Отже, накладення арешту на техніку та обладнання, що належить 1-му відповідачу        фактично унеможливило        не тільки виконання договору про сумісну обробку землі від 30.10.2017 року, а й унеможливило        обробку земельних ділянок загальною площею 1000 га, належним користувачем яких є ТОВ «Заповіт Кобзаря» та свідчить про те, що оскаржуваною        ухвалою господарського суду першої інстанції були порушені права, інтереси        та обов'язки ТОВ «Заповіт Кобзаря», а отже, відсутні        правові        підстави        для закриття апеляційного провадження."
Разом з тим, суд касаційної інстанції вважає неналежно мотивованими дані доводи апеляційного суду, оскільки останні по суті є відтворенням доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, без зазначення апеляційним судом, якими саме конкретними доказами ці доводи підтверджуються.

Апеляційним судом не зазначено, про які саме конкретно права, інтереси та обов'язки апелянта щодо спірного майна, яке було предметом забезпечення позову, вирішено питання оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову в момент її прийняття, тим більше, що договір про сумісну обробку землі року між ТОВ «СП Добрий господар» та ТОВ «Заповіт Кобзаря» укладено 30.10.2017, тобто, за день до винесення ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову.

Крім того, вищенаведені ч.1 ст.91 ГПК в попередній редакції  та п.3 ч.1 ст.264 ГПК в новій редакції стосуються саме вирішення судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи, а не їх порушення, як вказав апеляційний суд. 

За наявності вищевказаних процесуальних порушень суд касаційної інстанції доходить висновку про передчасність дослідження доводів щодо необґрунтованості оскаржуваної  постанови по суті.

Згідно з п.2 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду."

Відповідно до  п.1 ч.3, ч.6 ст.310 Господарського процесуального кодексу України:
"Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази."
6. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі."

Відповідно до ч.4 ст.304 наведеного Кодексу:
"У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції."

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" необхідно задовольнити частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі №922/3667/17 скасувати, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ч.13 ст.8, ст.ст.300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України,   Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Мегабанк" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 задовольнити частково.

2.  Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.12.2017  у справі №922/3667/17 скасувати, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              І. Кушнір

Судді                                                                                                          Є. Краснов

                                                                                                                         Г. Мачульський