ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  904/7181/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 

матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області
(суддя - Ніколенко М.О.)
від 25.09.2017
та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду
(головуючий - Широбокова Л.П., судді: Орєшкіна Е.В., Подобєд І.М.)
від 13.12.2017
у справі № 904/7181/17
за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Закарпатська митниця ДФС 
про стягнення 105 075, 12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (далі - ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод") про стягнення 105 075, 12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані затримкою вантажу у зв'язку із митним оглядом на державному кордоні, внаслідок чого відповідачу нараховано до сплати додаткові витрати (плата за користування вагонами, зберігання вантажу, збір за маневрову роботу та інше). 

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2017, позов задоволено частково, суд стягнув з ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" додаткові збори у розмірі 100   723,   52 грн. В решті позову відмовлено.

Господарськими судами встановлено такі обставини:

- між ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" та ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" 13.10.2016 було укладено договір щодо особливих умов перевезення № Н-34/98, відповідно до умов якого сторони погодили перевезення вантажу: трубна та колісна продукція (код ЄТСНВ 323024, 324012, 324046, ГНВ 73042910-73086071, 86071910). Станція відправлення: Нижньодніпровськ (450605). Відправник: ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод". Станція призначення: Захонь (МАВ) на адресу одержувача ЗАТ "Захонь-Порт". Категорія відправки: повагонна. Рід вагону: власні або орендовані на піввагони;

- пунктом 6 договору передбачено, що з метою збереження якості вантажу відправником ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на вагон встановлюється додаткове обладнання, яке не входить до тари вагона (знімний дах), з надійним закріпленням його на кузові на піввагона відповідно до розробленої схеми (МТУ, НТУ). Відправником або одержувачем оплачуються додаткові витрати пов'язані зі зняттям/накладанням даху та можливим вивантаженням вантажу у випадку митного огляду на державному кордоні;

- у грудні 2016 року зі станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці ПАТ   "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на станцію призначення Захонь (Угорщина) здійснило відправлення вагонів №№ 57579831, 61738225, 62606546, 57579914, 61738670 згідно накладних №№ 851022, 851030, 851048, 851055, 851063;

- відправлення вагонів №№ 57579831, 61738225, 62606546, 57579914, 61738670 згідно накладних №№ 851022, 851030, 851048, 851055, 851063 проводилось на особливих умовах, про що маються відповідні відмітки в графі 20 накладних;

- по прибуттю вантажу на ст. Батьово Львівської залізниці, спірні вагони було затримано для прикордонно-митного догляду з підняттям даху. Вагони було затримано з 05.01.2017 о 06 год.40 хв. та 10.01.2017 о 16 год. 00 хв. випущено та відправлено на станцію Чоп для догляду в зоні митного контролю МЧ Львів. Після догляду, 12.01.2017 о 13 год. 50 хв. вагони повернені на станцію Батьово Львівської залізниці. За даними обставинами було складено акти загальної форми № 91 від 10.01.2017, № 8105 від 05.01.2017, № 4506 від 11.01.2017, № 4504 від 11.01.2017, №   4507 від 11.01.2017, № 4508 від 11.01.2017, №4505 від 11.01.2017, № 2801 від 12.01.2017;

- складені станціями Батьово та Чоп Львівської залізниці вищевказані акти загальної форми є документами, що підтверджують нарахування додаткових витрат для здійснення митного оформлення товарів.

- за період затримки спірних вагонів з 05.01.2017 - 06 год. 40 хв. до 10.01.2016 - 16   год.   00 хв. були нараховані додаткові збори, згідно з актами загальної форми №   8105 від 05.01.2017, № 91 від 10.01.2017 станції Батьово Львівської залізниці. За період затримки спірних вагонів з 11.01.2017 - 10 год. 15 хв. до 12.01.2017 - 13   год.   50   хв. були нараховані додаткові збори, згідно з актами загальної форми №   4506 від 11.01.2017, № 4504 від 11.01.2017, № 4507 від 11.01.2017, № 4508 від 11.01.2017, № 4505 від 11.01.2017 по станції Чоп Львівської залізниці; 

- після проведення митного догляду з підняттям даху вагони було відправлено за призначенням;

- всього нараховано додаткових витрат, а саме: плата за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за маневрову роботу, за перевезення телефоном, провізна плата від станції Батьово Львівської залізниці до станції Чоп Львівської залізниці за 16 км в два кінці:у розмірі 105 075, 12 грн (з ПДВ).

Виходячи з положень чинного законодавства у сфері залізничних перевезень, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що затримка вагонів внаслідок митного оформлення вантажу не належить до підстав звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, зберігання вантажу, охорони вантажу та маневрову роботу. Такі дії є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок провізної плати на відповідність "Правилам застосування тарифів", "Ставкам плати за перевезення", які містяться у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що в цілому розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства України. Разом з тим, позивачем здійснено нарахування провізної плати від станції Батьово Львівської залізниці до станції Чоп Львівської залізниці за 16 км у два кінця з ПДВ, тоді як до нарахування даної плати не повинно включати ПДВ. За таких обставин, позивачем неправомірно включено до розрахунку суму 4351,16 грн сум ПДВ. З огляду на викладене, позов задоволено частково на суму 100   723, 52 грн.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017, ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, прийняти нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи касаційної скарги:

- судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статті 325, 338 Митного кодексу України. Так, відповідно до складених Львівською залізницею актів загальної форми, підставою для нарахування додаткових зборів стало затримання вагонів для прикордонно-митного догляду;

- статтею 325 Митного кодексу України регулюються відносини щодо здійснення операцій з товарами та транспортними засобами комерційного призначення, митне оформлення яких не закінчено. Разом з тим митне оформлення було закінчено 31.12.2016, тобто ще до моменту затримання вагонів;

- умовами договору передбачено, що відправником або одержувачем оплачуються додаткові витрати, пов'язані зі зняттям/накладенням даху та можливим вивантаженням вантажу у випадку митного огляду на державному кордоні, натомість в акті загальної форми зазначено, що вагони затримано для прикордонно-митного огляду. Отже, в даному випадку проводився не митний, а прикордонний огляд товару;

- крім того, додаткові витрати згідно з умовами договору несе відправник або одержувач, при цьому позивачем не зазначено чому в даній ситуації витрати повинен нести саме відправник;

- строк дії договору встановлено до 31.12.2016, а затримання вагонів відбулось у січні 2017 року;

- суд апеляційної інстанції безпідставно зазначив, що вагони було затримано на підставі листа Чопського прикордонного загону № 23/146 від 10.01.2017 та наказу №   10 від 10.01.2017 ДН-5, оскільки затримання вагонів відбулось ще 05.01.2017.

Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2018 відкрито касаційне провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №904/7181/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу, який не перевищує 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Відповідно до п. 31.5 Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво №1) встановлено, що в разі виникнення затримки вантажу, що охороняється, на станціях з причин, не залежних від залізниці з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється плата згідно з таблицею 4. 

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Крім того, частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до частини 1 статті 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною 2 статті 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З огляду на викладене та системний аналіз змісту положень статей статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 11 від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних, зважувальних та інших робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю. 

З огляду на викладене, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій, перевіривши наданий позивачем розрахунок провізної плати на відповідність "Правилам застосування тарифів", "Ставкам плати за перевезення", які містяться у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009, встановили, що позивачем неправомірно включено до розрахунку суму 4351,16 грн сум ПДВ при нарахуванні провізної плати від станції Батьово Львівської залізниці до станції Чоп Львівської залізниці за 16 км у два кінця з ПДВ, тоді як до нарахування даної плати не повинно включати ПДВ, у зв'язку з чим, позов задоволено частково на суму 100   723, 52 грн.

Згідно з частиною 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статті 325, 338 Митного кодексу України, оскільки митне оформлення спірного вантажу було закінчено 31.12.2016, тобто до затримання вагонів, а також про те, що в даному випадку проводився прикордонний огляд, а не митний колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до визначень, які закріплені у статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 1 статті 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу (частина 1 статті 255 Митного кодексу України).

Відповідно до частини 5 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Статтею 318 Митного кодексу України врегульовано, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль товарів, транспортних засобів у пунктах пропуску через державний кордон України здійснюється відповідно до типових технологічних схем митного контролю, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 320 Митного кодексу України форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками. Не допускаються визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участь їх посадових осіб у здійсненні митного контролю.

Положеннями статті 321 Митного кодексу України врегульовано, що товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом 

У разі вивезення товарів, транспортних засобів комерційного призначення за межі митної території України митний контроль розпочинається з моменту пред'явлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення для митного оформлення та їх декларування в установленому цим Кодексом порядку.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем до моменту поміщення цих товарів, транспортних засобів у відповідний митний режим не може перевищувати 180 календарних днів.

Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі вивезення за межі митної території України - після здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та перетинання ними митного кордону України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Виходячи з наведених норм чинного митного законодавства митне оформлення та митний контроль є різними процедурами, з визначеними різними моментами початку та закінчення їх виконання та включають в себе різний обсяг дій, що вчиняються уповноваженими органами.

Окрім того, завершення митного оформлення товарів пов'язується, зокрема з перетинанням митного кордону України транспортних засобів комерційного призначення. При цьому колегією суддів враховується, що судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні вагони було затримано саме для прикордонно-митного догляду.

Інші доводи ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" колегією суддів відхиляються, оскільки вони за своєю суттю, зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин справи, а суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008) принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (принцип юридичної визначеності), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 у справі №   904/7181/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                                    В.Студенець

Судді                                                                                                                 О.Баранець

                                                                                                                                Г.Вронська