Постанова
Іменем України
 
27 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 2-127/2003
провадження № 61-1741св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Ступак О. В. (суддя-доповідач),  Погрібного С. О., Усика Г. І., 
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Станичне» Нововодолажського району Харківської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківського області від 24 листопада 2017 року у складі судді Кружиліної О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2001 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом в 2/3 його частинах та визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, земельного та майнового сертифікату.
 
Рішенням Нововодолажського районного суду Харківської області від 18 червня 2003 року позов задоволено.
Визнано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом серії                   НОМЕР_1, видане 23 червня 1999 року державним нотаріусом Нововодолажської державної нотаріальної контори Харківської області на ім'я ОСОБА_5 недійсним у  2/3 його частинах.
 
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1
 
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини сертифікату на право на земельний пай серії НОМЕР_2, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_7 09 квітня 1996 року код № 274 Нововодолажською районною державною адміністрацією Харківської області.
 
Зобов'язано відділ земельних ресурсів Нововодолажської районної державної адміністрації переоформити сертифікат у відповідності до цього рішення.
 
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини майнового паю сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Станичне» Нововодолажського району Харківської області, що належить ОСОБА_7
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківського області від 24 листопада 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Нововодолажського районного суду Харківської області від 18 червня 2003 року у зазначеній цивільній справі на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що підстави, на які посилався представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки спростовуються матеріалами справи.
 
18 грудня 2017 року до  Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківського області від     24 листопада 2017 року, в якій вона просить скасувати зазначене судове рішення, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. 
 
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що апеляційний суд безпідставно не прийняв до уваги докази поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки рішення суду першої інстанції від 18 червня 2003 року представник відповідача ОСОБА_6 отримала 11 жовтня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 09 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі та витребувано справу.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Судом установлено, що 18 червня 2003 року Нововодолажським районним судом Харківської області постановлено рішення у зазначеній цивільній справі.
 
У судовому засідання від 18 червня 2003 року були присутні сторони у справі, а саме:  ОСОБА_4,  ОСОБА_5 та адвокат відповідача - Савченко М. А., при цьому ОСОБА_5 особисто надавав пояснення у справі та виступав у судових дебатах, що підтверджується протоколом судового засідання від 18 червня       2003 року. Крім того, посилання на пояснення відповідача у судовому засіданні містяться також у рішенні суду першої інстанції.
 
Відповідно до статті 216 ЦПК України (1963 року, чинного на час постановлення рішення суду першої інстанції) сторонам та третім особам, притягнутим до участі у справі, які фактично не були присутніми у судовому засідання при розгляді справи, суд надсилає копії рішення протягом п'яти днів з дня їх проголошення.
 
Враховуючи те, що сторони були присутні при розгляді справи 18 червня 2003 року, тому суд не направляв останнім копії судового рішення.
 
Звертаючись у жовтня 2017 року із апеляційною скаргою на рішення Нововодолажського районного суду Харківської області від 18 червня 2003 року, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що відповідачу до     11 жовтня 2017 року не було відомо про вищезазначене рішення, яким задоволено позов ОСОБА_4
 
Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею           294 цього Кодексу, і особа яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Нововодолажського районного суду Харківської області від 18 червня 2003 року залишено без руху та надано заявнику строк, зокрема для звернення до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску та наданням доказів.
 
У листопаді 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на виконання вимог ухвали подала до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та уточнену апеляційну скаргу. У заяві причинами  пропуску строку зазначено те, що рішення Нововодолажського районного суду Харківської області від 18 червня 2003 року представник відповідача ОСОБА_6 отримала лише 11 жовтня            2017 року, що підтверджується матеріалами справи.
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 297 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя - доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційної скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Нововодолажського районного суду Харківської області від 18 червня 2003 року, апеляційний суд правильно виходив з того, що заявником не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідач ОСОБА_5 та його представник - Савченко М. А. були присутні в судовому засіданні при проголошенні рішення суду першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи, доказів протилежного заявником не надано. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно не прийняв до уваги докази поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки рішення суду першої інстанції від 18 червня 2003 року представник відповідача ОСОБА_6 отримала 11 жовтня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи - не приймаються до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду Харківського області від 24 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний     Г. І. Усик