Постанова
Іменем України
 
02 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 739/1069/17
 
провадження № 61-6101св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія», ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2017 рокуу складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Страшного М. М. , 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ПрАТ «СТ «Гарантія»),              ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Позовна заява мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди           04 січня 2017 року, яка сталася з вини ОСОБА_5., який керував автомобілем ЗІЛ-130, номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, було пошкоджено належний їй автомобіль Фольксваген Транспортер, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням            ОСОБА_7 
Зазначала, що адміністративне провадження щодо порушення відповідачем Правил дорожнього руху закрите за нереабілітуючих підстав - через закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності. Оскільки ОСОБА_5 застрахував цивільну відповідальність відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПрАТ «СТ «Гарантія», тому матеріальну шкоду слід стягнути зі страховика. 
Посилалася, що вказаною подією їй також завдано моральну шкоду, яку слід відшкодуватиіз заподіювача шкоди - ОСОБА_5
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд стягнути на її користь з               ПрАТ «СТ «Гарантія» 46 773 грн - у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, та 20 000 грн з ОСОБА_5 - у відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області                        від 06 вересня 2017 року у складі судді Іващенка А. І. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів завдання шкоди позивачу ОСОБА_5 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди суду не надано. Позивач під час судового розгляду справи не довів беззаперечно вини ОСОБА_5 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 січня 2017 року.
 
РІшенням Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення її позову.
Стягнуто з ПрАТ «СТ «Гарантія» на користь ОСОБА_4 32 741,1 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 500 грн у відшкодування моральної шкоди.
У решті вимог ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з обставин справи, що мають істотне значення, колегія суддів вбачає наявність вини обох водіїв у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та визначає вину ОСОБА_5 у розмірі 70 % та вину ОСОБА_7 у розмірі 30 %, тому позовні вимоги ОСОБА_4 слід задовольнити частково, у відповідному розмірі.
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ПрАТ «СТ «Гарантія», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не був притягнений судами до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, його вину фактично не доведено, тому висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_4 є безпідставними.
Вказує на поверхневий розгляд апеляційним судом справи, посилаючись на те, що суд, визначаючи розмір часток вини обох водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, послався на статтю 1182 ЦК України, яка вказаного не регулює. Суд не дослідив належним чином обставин дорожньо-транспортної пригоди, не допитав свідка тощо.
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення апеляційного суду, стягнувши зі страхової компанії матеріальну шкоду у розмірі 46 773 грн.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно зменшив розмір відповідальності ОСОБА_5 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, неправильно оцінивши наявні у матеріалах справи докази. Вважає, що вини водія належного їй автомобіля Фольксваген у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не було.
Вказує, що відповідачі відмовилися від проведення судової автотехнічної експертизи для встановлення ступеню вини кожного з водіїв, тому, на її думку, діє презумпція вини заподіювача шкоди - ОСОБА_5
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
У березні 2018 року ПрАТ «СТ «Гарантія» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказувало, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки жодним судовим рішенням вина ОСОБА_5 у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, тому суд сам має встановлювати ступінь вини кожного з учасників на підставі статті 1188 ЦК України. Посилання ж на відмову від проведення експертизи є надуманими, оскільки жодним із учасників процесу такого клопотання не заявлялося.
 
Касаційні скарги задоволенню не підлягають.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.
 
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування.
 
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифікату) (частина перша статті 990 ЦК України)
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик повинен здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Задовольняючи частково позов, апеляційний суд, надав оцінку наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін та за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги обставини справи, що мають істотне значення, встановивши наявність вини обох водіїв у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, правильно застосувавши положення статті 1188 ЦК України, визначив частку вини ОСОБА_5 у розмірі 70 % та вини                ОСОБА_7 у розмірі 30 %, тому правильно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 у відповідному розмірі.
При цьому, взявши до уваги, що ОСОБА_5 не був притягнутий до адміністративної відповідальності, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд правильно врахував, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої прийнято постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд вірно звернув увагу, що у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому, у такому разі така постанова суду є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України, що й було здійснено судом апеляційної інстанції.
 
Доводи касаційних скарг ПрАТ «СТ «Гарантія» та ОСОБА_4 фактично зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Доводи ОСОБА_4 про те, що частки вини кожного з водіїв не були встановлені судовою експертизою, є безпідставними, так як сторони відповідного клопотання не заявляли.
 
Посилання касаційної скарги ПрАТ «СТ «Гарантія» на те, що апеляційний суд, визначаючи частки вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, помилково послався на статтю 1182 ЦК України не свідчить про незаконність судового рішення та формального вирішення апеляційним судом спору, оскільки суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів. Помилкове зазначення судом статті 1182 замість 1188 ЦК України, колегія суддів розцінює, як описку, яка може бути виправлена за ініціативою суду або за заявою учасника справи у порядку, визначеному статтею 269 ЦПК України.
 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги приватного акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
 
Б. І. Гулько
 
Ю. В. Черняк