ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року 
м. Київ

Справа №  2-2/1845-2009 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В.Г.,
суддів: Білоуса В.В., Погребняка В.Я.
за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

учасники справи:
позивач - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", ОСОБА_1
відповідач - Орендне підприємство "Кримтеплокомуненерго", не скористався правом на участь у судовому засіданні,
Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не скористався правом на участь у судовому засіданні, 
розглянувши касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017
у складі колегії суддів: Дідиченко М.А. (головуючий), Руденко М.А., Пономаренка   Є.Ю. 
та на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.06.2017
у складі судді Христенко О.О.
за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України   
у справі за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
до Орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго"
про стягнення 35 116 511, 19 грн.,

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної інстанції
1.          Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим 02.06.2009 позов задоволено частково; стягнуто з Орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго" (далі - ОП"Кримтеплокомуненерго", боржник)  на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (далі - стягувач) 22   317   676,31 грн. боргу, 1 795 490,24 грн. інфляційних, 230 472,98 грн. річних, 924   702,55 грн. пені, 19 020,19 грн. державного мита та 88,01 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу; в частині стягнення 924 702,55 грн. пені у позові відмовлено.
2.   15.06.2009 на виконання рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009 видано відповідний наказ.
3.    10.02.2017 ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулось до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ із заявою № 31/13-776 про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009.
4.   17.03.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову у виконавчому провадженні № 53593520 про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Автономної республіки Крим від 15.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009.
5.    24.03.2017 відділом примусового виконання рішень винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 53593520 до зведеного виконавчого провадження № 52718571.
6.   24.04.2017 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ винесено постанову про арешт коштів боржника.
7.  04.05.2017 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому провадженні № 53593520 про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому, повертаючи виконавчий документ стягувачу, виконавець посилався на ст.ст. 4, 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України " та п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження ", а саме на відсутність майна боржника.

Обґрунтування скарги на дії державного виконавця
8.          26.05.2017 до господарського суду Київської області від ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" надійшла скарга № 31/13-2184 від 24.05.2017 (вх. № 99/17) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ.
9.          У своїй скарзі стягувач просив: визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, які полягають у винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.05.2017; визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.05.2017; зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду. 
10.          В обґрунтування поданої скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", посилаючись вимоги ст.ст. 5, 10, 18, 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження"  вказує на порушення державним виконавцем Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не здійснив дій щодо розшуку майна боржника, крім того повертаючи виконавчий документ без виконання стягувачу державний виконавець не отримав відповідей від банківських установ щодо залишку коштів на рахунках. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
11.          Ухвалою Господарського суду Київської області  від 23.06.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017, скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ задоволено частково. Визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ, які полягають у винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.05.2017 з примусового виконання наказу господарського суду Автономної республіки Крим від 15.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009. Визнано недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.05.2017 з примусового виконання наказу господарського суду Автономної республіки Крим від 15.06.2009. В решті вимог скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ залишено без задоволення.
12.          Приймаючи ухвалу про часткове задоволення скарги суд першої інстанції вказував на обов'язковість виконання судового рішення, закріплене ст. 124 Конституції України, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (в редакції до 15.12.2017), крім того суд посилався на ст.ст. 1 - 5, 10, 11,  37, 56 Закону України "Про виконавче провадження" та зазначав, що державним виконавцем не вжито всіх необхідних дій для виконання рішення, саме на з'ясовано наявність майна, грошових коштів  боржника для виконання рішення.
13.  З приводу заявлених стягувачем вимог у скарзі в частині зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення  виконавчого провадження, суд вказав, що не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А.  Доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
14.          05.10.2017 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та ухвалу Господарського суду Київської області від 23.06.2017 та відмовити в задоволенні скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, що судами не враховано ст.ст. 4, 11 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".
Б. Доводи учасників справи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
15.          ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" у відзиві вказує, що Департаментом ДВС МЮУ не наведено жодних переконливих доводів на наявність порушень законодавства судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень, при цьому, судами надана належна правова оцінка діям державного виконавця у справі і з урахуванням вимог законодавства прийнято обґрунтоване рішення про часткове задоволення скарги, а тому заявник просить залишити без змін ухвалу суду першої інстанції та постанову  апеляційного суду.
16.          
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
17.          Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод
Стаття 6 Право на справедливий суд
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру …
18.          Протокол № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Україною 17.07.1997, набув чинності 11.09.1997) 
Стаття 1.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права…
19.          Рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява №   18966/02).
                     53. Суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року).
20.          Закон України "Про виконавче провадження"
20.1.          Стаття 18. Обов'язки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців
1. Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії…
20.2.          Стаття 37. Повернення виконавчого документа стягувачу
1. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:
1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;
3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;
4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;
5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);
6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;
7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;
10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";
11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
2. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.
3. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.
4. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
5. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
20.3.          Стаття 34. Зупинення вчинення виконавчих дій
1. Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:
1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;
2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;
3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;
4) порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій за рішеннями про виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, авторської винагороди, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, рішеннями немайнового характеру, у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);
5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону;
6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;
7) включення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, яка виникла внаслідок розрахунків за енергоносії з урахуванням дати заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", крім рішень, передбачених абзацом шостим пункту 3.7 статті 3 зазначеного Закону;
8) затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство;
9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);
11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов'язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;
12) включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об'єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.
2. Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.
3. Виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 7 частини першої цієї статті, не зупиняється в разі стягнення заборгованості перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та/або її дочірнім підприємством, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії.
4. Виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.
20.4.          Частина 5 Статті 48. Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
21.          Господарський процесуальний кодекс України (у редакції до 15.12.2017)
Стаття 115. Обов'язковість виконання судових рішень 
Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи
і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
А.             Щодо суті касаційної скарги
22.          Суд касаційної інстанції констатує, що державний виконавець, повертаючи виконавчий документ за виконавчим провадженням № 53593520, вказував на наявну заборону на вчинення правочинів, згідно з Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" та на здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними.  
23.  Судова колегія погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, що такі дії державного виконавця суперечать вимогам закону з огляду на наступне.
24.          Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України.
25.          При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.
26.          Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997). 
27.          У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява №   18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п.   53.
28.          ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
29.          У справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01 (рішення від 07.06.2005) ЄСПЛ вказав, що Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.
30.          Відповідно до статті 115 ГПК України (у редакції до 15.12.2017) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". 
31.          Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили. Повернення ж виконавчого документу стягувачу має здійснюватися у виключних випадках, передбачених статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження".
32.          Згідно з статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
33.          У даній же справі в порушення наведених вище вимог Закону України "Про виконавче провадження" при поверненні виконавчого документа за виконавчим провадженням №   53593520  державний виконавець не послався на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, складені під час розшуку майна боржника. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження відсутні відповідні докази, що державним  виконавцем вчинені дії щодо реального виконання наказу господарського суду Автономної республіки Крим від 15.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009, як не містять матеріали виконавчого провадження і доказів вчинення державним виконавцем заходів щодо перевірки наявності у боржника коштів. 
34.          Фактично, вирішуючи питання конкуренції інститутів зупинення вчинення виконавчих дій та повернення виконавчого документа стягувачу у даному випадку слід виходити з наступного. Діючий Закону України "Про виконавче провадження" не встановлює чіткого алгоритму дій державного виконавця у зв'язку з неможливістю виконання судового рішення на території Автономної Республіки Крим. За таких обставин слід керуватися буквою та духом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, з урахуванням практики ЄСПЛ, відносить стадію виконання судового рішення до права на справедливий суд.
35.  З урахуванням викладеного вище можна дійти висновку, що на державі лежить відповідальність за виконання судового рішення, яке було ініційоване стягувачем у належній формі. Неможливість виконання судового рішення на території Автономної Республіки Крим має призводити до необхідності поширювального тлумачення норм статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та зупинення вчинення виконавчих дій, адже лише така дія вселятиме у стягувача надію на те, що держава опікується виконання винесеного на користь стягувача судового рішення та зробить все можливе для його виконання після закінчення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим. При цьому Верховний Суд залишає поза будь-яким сумнівом принцип згідно з яким зупинення виконавчих дій у такому випадку має відбуватися виключно після здійснення державним виконавцем всіх дій на території України поза межами тимчасово окупованих територій, спрямованих на виконання судового рішення. 
36.          У зв'язку з цим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про визнання незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.05.2017 з примусового виконання наказу господарського суду Автономної республіки Крим від 15.06.2009 у справі № 2-2/1845-2009 та визнання недійсною постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу від 04.05.2017.
37.          На переконання судової колегії у даній ситуації слід керуватися інтересами стягувача (що і зроблено судами першої та апеляційної інстанцій), оскільки у випадку наявності невиконаного судового рішення, він (стягувач) вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. 
 
Б.          Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
38.          Таким чином, оскільки оскаржені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України і про залишення без змін постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та ухвали  Господарського суду Київської області від 23.06.2017 у справі №   2-2/1845-2009.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та ухвалу Господарського суду Київської області від 23.06.2017 у справі №   2-2/1845-2009 залишити без змін.

3.          Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 В. Пєсков
Судді                                                                                                    В. Білоус 
                                                                                                    В. Погребняк