Постанова
Іменем України
23 травня 2018 року
м. Київ
справа № 742/1876/15–ц
провадження № 61–2208св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,             Усика Г. І.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
треті особи: Прилуцько-Варвинський об`єднаний міський військовий комісаріат, Чернівецький обласний військовий комісаріат, Міністерство оборони України,   
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А.,            Бечка Є. М., Хромець Н. С.,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2015 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Прилуцько-Варвинський об`єднаний міський військовий комісаріат, Чернівецький обласний військовий комісаріат, Міністерство оборони України, про стягнення Ѕ частини одноразової грошової допомоги, виплаченої у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми та відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що 07 січня 1989 року в шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано у 1999 році, у них народився син, ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу позивач з відповідачемпостійно підтримував стосунки та сплачував аліменти на утримання сина. У 2014 році            ОСОБА_3  мобілізовано для виконання заходів антитерористичної операції. 
ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3  помер внаслідок вогнепального осколкового поранення. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Відповідач на підставі довіреності від 11 вересня                  2014 року, якою позивач уповноважив її на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, отримала грошові кошти в розмірі 609 000 грн шляхом їхперерахування на її банківський рахунок. Зазначені коштипідлягали до виплати йому та відповідачу в рівних частинах кожному як батькам загиблого солдата  ОСОБА_3 . 
Оскільки відповідач відмовляється добровільно повернути позивачу половину отриманих коштів у розмірі 304 500 грн, уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, посилаючись на положення статей                     16, 16–1, 16–2, 16–3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статті 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просив стягнути з відповідача                    304 500 грн – 1/2  частину одноразової грошової допомоги, виплаченої у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця – їх сина                    ОСОБА_3 ; 15 094,6 грн – інфляційні втрати за період з листопада 2014 року по 12 серпня 2015 року; 7 207, 89 грн – три проценти річних від простроченої суми за період з 29 жовтня 2014 року по 12 серпня 2015 року; 60 900 грн – відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від               02 грудня 2015 року відмовлено у позові  ОСОБА_1 .  
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від                23 грудня 2015 року виправлено описку в рішенні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2015 року у цій справі, а саме – доповнивши абзац мотивувальної частини рішення: «Відповідно до статті 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно із ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Беручи до уваги те, що в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  відмовлено, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рахунки  ОСОБА_2 »; – вважати правильним написання у вступній та резолютивній частині рішення та в повному тексті рішення словосполучення «про стягнення Ѕ частини одноразової грошової допомоги, наданої у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, трьох відсотків від Ѕ частини одноразової грошової допомоги за весь період користування грошима, суму індексації, сплачений судовий збір та моральну шкоду» замість запису «про витребування державної одноразової грошової допомоги, яка надається при загибелі військовослужбовця та інших грошових коштів з чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди».
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Проте, посилаючись на норми статті 389 ЦК України, у взаємозв`язку з нормами статей 1166, 1167 ЦК України, позивач неправильно обрав спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.    
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1  задоволено частково. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня           2015 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 311 471,71 грн, а саме: 304 500 грн – одноразова грошова допомога, виплачена у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця; 4 819,36 грн – інфляційні втрати; 2 152,35 грн – три проценти річних від простроченої суми. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1  відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  6 216,62 грн у рахунок відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.  
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що 
батькам загиблого у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби солдата ОСОБА_3  призначено отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 609 000 грн у рівних частках кожному, що узгоджується із приписами статей 16, 16–1, 16–2, 16–3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон) та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Згідно із положеннями частини першої статті 16–3 Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1–3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16–1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. З огляду на ці норми законодавства, а також ті обставини, що відповідач отримала вказану грошову допомогу в розмірі 609 000 грн, яка була призначена їй та позивачу в рівних частинах кожному, проте відмовляється добровільно повернути позивачу половину отриманих коштів у розмірі 304 500 грн, апеляційний суд дійшов висновку про правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини одноразової грошової допомоги, виплаченої у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця. Крім того, апеляційний суд вважав, що підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України. Апеляційний суд відмовив у задоволенні вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 60 900 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки правова природа та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а також норми матеріального права, які їх регламентують, не передбачають відшкодування моральної шкоди.
19 серпня 2016 року  ОСОБА_2 звернулася до суду із касаційною скаргою, у якій просить рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 грудня 2015 року. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в указаній цивільній справі.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.
У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд, ухвалюючи рішення, обмежився нормами Закону, які мають загальний характер, проте залишив поза увагою норми Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Зокрема, суд не врахував, що позивач не надав до Прилуцько-Варвинського об`єднаного міського військового комісаріатурахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти, натомість видав на ім`я відповідача довіреність про отримання нею грошової допомоги. Приймаючи рішення про виплату коштів лише позивачу, уповноважений орган сприйняв цю довіреність як відмову позивача від отримання коштів та видав наказ від 27 жовтня 2014 року про виплату допомоги у повному обсязі позивачу. Зазначений наказ позивач не оскаржував у встановленому порядку. Відповідно до статті 389 ЦК України гроші на пред`явника не можуть бути витребувані від добросовісного набувача. Крім того, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України, оскільки грошових зобов`язань між сторонами не виникло.    

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 надіслав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 .  
Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що згідно з витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України від 20 жовтня 2014 року             № 20, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975батьку та матері загиблого ОСОБА_3 унаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі свідоцтва про смерть від 09 вересня 2014 року, в розмірі                     500 – кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 609 000 грн у рівних долях кожному. На підставі цього рішення Чернігівській обласний військовий комісаріат видав наказ від 27 жовтня 2014 року №465 про виплату грошових коштів батьку та матері загиблого ОСОБА_3 у рівних долях кожному та перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, оскільки вона була уповноважена на підставі довіреності від 11 вересня 2014 року, виданою на її ім`я позивачем, для отримання вказаної допомоги. Твердження відповідача, що позивач відмовився від отримання допомоги не відповідає дійсності. На час оформлення грошової допомоги позивач вибув до м. Харкова з метою отримання тіла загиблого сина, тому уповноважив відповідача вирішувати питання щодо отримання грошової допомоги на підставі довіреності. 03 вересня 2015 року позивач подав нотаріусу відповідну заяву про скасування довіреності та її було скасовано. Крім того, суд правильно застосував до спірних правовідносин норми статті 625 ЦК України, оскільки на підставі довіреності у відповідача виникло право на отримання належної позивачу частини грошової допомоги, однак не виникло право власності на ці грошові кошти, якими вона продовжувала користуватися до вирішення спору у судовому порядку.       
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області 26 лютого 2015 року, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1, а. с. 12).
Як вбачається із свідоцтва про смерть, виданого 09 вересня 2014 року виконкомом Сухополов`янської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці   25 років (том 1, а. с. 11).
Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 вересня 2014 року № 198 (том 1, а. с. 122), солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , стрільця 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу                                 3 механізованої роти механізованого батальону, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті вогнепального вибухового осколкового сліпого поранення шиї та органів грудної клітини з пошкодженням загальної сонної артерії під час виконання заходів антитерористичної операції, з 05 вересня 2014 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.  
Обставини і причини смерті ОСОБА_3 , як такі, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, також підтверджуються витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії із встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, а саме, з протоколу від 26 вересня 2014 року №2905                               (том 1, а. с. 15), лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 від                   05 вересня 2014 року № 219, виданим Старобільським міжрайонним відділенням Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи                 (том 1, а. с. 128).    
11 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з відповідними заявами та доданими до заяв документами до військового комісара  ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) їх сина ОСОБА_3 (том 1, а. с. 118–120). У заяві ОСОБА_2 зазначила назву та реквізити банку, номер рахунку, на який вона просить здійснити вказану виплату.

ОСОБА_1 11 вересня 2014 року видав ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л. О. та зареєстровану в реєстрі за № 2635, для одержання вказаної одноразової грошової допомоги (том 1, а. с. 121). Згідно з цією довіреністю ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси, у тому числі, у Міністерстві оборони України з питання одержання належних йому грошових сум (виплат, переказів, компенсацій тощо), у тому числі одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця та інших видів допомоги. Для виконання цієї довіреності позивач, зокрема, уповноважив відповідача подавати та одержувати необхідні довідки та інші документи; відкривати на його ім`я банківські рахунки для одержання вищевказаних сум, в тому числі, з використанням платіжних карток; у разі необхідності перевести зазначений вклад до іншої установи банку на її розсуд або закрити вказаний рахунок; розписуватись за нього в одержанні грошових коштів. За заявою позивача від 03 вересня 2015 року, зареєстрованою приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу в реєстрі за № 1744 (том 2,      а. с. 81), ОСОБА_1 скасував вказану довіреність та просив здійснити відповідну процедуру скасування вказаної довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей.  
Відповідно до витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20 жовтня 2014 року    № 20 комісія дійшла висновку про можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975: батьку та матері загиблого 04 вересня 2014 року внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, солдата ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі свідоцтва про смерть від 09 вересня 2014 року в розмірі 500–кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 609 000 грн у рівних долях кожному (том 1, а. с. 130).    
Згідно з витягом з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27 жовтня 2014 року № 465 (том 1, а. с. 131) відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 20 жовтня 2014 року № 20 батьку та матері загиблого 04 вересня 2014 року внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, солдата ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про смерть від 09 вересня 2014 року було призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 500–кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 609 000 грн в рівних долях кожному. Наказано начальнику відділу фінансового забезпечення кошти, отримані для виплати одноразової грошової допомоги,  перерахувати ОСОБА_2 на картковий рахунок у сумі 609 000 грн.
Згідно з повідомленням філії Чернігівського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» від 19 жовтня 2015 року (том 2, а. с. 10) 28 жовтня 2014 року було зараховано на транзитний рахунок банку кошти в розмірі 609 000 грн та цього ж дня ці кошти перераховані на картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_2 .     
За положеннями статті 16 Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) одноразова  грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності  або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або  перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової  служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого  призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження  служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків   військової служби або служби у військовому резерві.
Згідно із частиною першою статті 16–1 Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1–3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення               та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї,                        батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Відповідно до частини першої статті 16–3 Закону одноразова  грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1–3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується  рівними  частками всім особам, які мають право на її отримання.  У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16–1 цього Закону, від отримання одноразової грошової  допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 16–3 Закону.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок) затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня               2013 року №975 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Цей порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
За пунктом 5 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500–кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.
За змістом пунктів 13, 14, 15 Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу. Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Суд апеляційної інстанції правильно застосував вказані вище норми Закону та Порядку, та встановив обставини щодо виплати грошової допомоги та відмови відповідача повернути позивачу половину отриманих нею грошових коштів, тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про правові підстави для стягнення з відповідача Ѕ  одноразової грошової допомоги.
Верховний Суд бере до уваги, що заяву про відмову від отримання одноразової грошової допомоги, яка повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку (пункт 5 Порядку), позивач не подав, а рішення про відмову у призначенні грошової допомоги позивачу, яке може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 15 Порядку), уповноважений орган не приймав.
Водночас Верховний Суд не погоджується з висновком апеляційного суду, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статті 625 ЦК України, оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання з огляду на таке. 
Згідно із частиною першою статті 16 Закону одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Верховний Суд виходить з того, що відповідно до статті 16 Закону одноразова грошова допомога є адресною грошовою допомогою, яку отримують визначені Законом особи, які мають право на неї відповідно до встановлених законодавством критеріїв і довели це право через надання відповідних документів.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов`язання, передбаченого договором.
Враховуючи правову природу коштів, які виплачуються на підставі Закону у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, є гарантованою державою виплатою, а не сплатою суми боргу, Верховний Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин стаття 625 ЦК України не застосовується.
Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для застосування частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин та помилково стягнув з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання.
Частиною першою статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а частиною третьої цієї статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За таких обставин, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, дійшла висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в позові.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Тому з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею за подання касаційної скарги, з урахуванням скасування судового рішення у частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми на підставі статті 625 ЦК України. 
Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року до закінчення касаційного провадження, виконання судових рішень за результатами їх перегляду підлягають поновленню відповідно до вимог частини третьої статті 436 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Прилуцько-Варвинський об`єднаний міський військовий комісаріат, Чернівецький обласний військовий комісаріат, Міністерство оборони України, про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми відмовити. 
В іншій частині рішення Апеляційного суду Чернігівської області від                06 травня 2016 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 166, 36 грн (сто шістдесят шість грн 36 коп) понесених нею судових витрат.
Поновити виконання рішення Апеляційного суду Чернігівської області від   06 травня 2016 року в нескасованій частині. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                            В. О. Кузнєцов 
                                                                                                            А. С. Олійник
                                                                                                            О. В. Ступак
                                                                                                            Г. І. Усик