ПОСТАНОВА
Іменем України

30 травня 2018 року 
Київ
справа №399/349/17 (2-а/399/6/17)
адміністративне провадження №К/9901/33922/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Стрелець Т. Г.,
суддів – Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №399/349/17 (2-а/399/6/17)
за позовом   ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича, третя особа - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді – Шуліки О.О. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, прийняту колегією суддів у складі головуючого судді -   Мельника В.В., суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до  Інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича, в якому просив:
1.1.           визнати дії інспектора роти № 3 УПП в м. Кременчуці лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича протиправними;
1.2.           скасувати постанову серії АР № 603450 від 24.04.2017 року інспектора роти № 3 УПП в м. Кременчуці лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 255 грн.
2.          В обґрунтування позову зазначив, що інспектором 3-ї роти Управління патрульної поліції у місті Кременчуці ДПП лейтенантом поліції Дуканіч І.В, згідно постанови серії АР № 603450 від 24.04.2017 року, накладено на позивача адміністративне стягнення у справі про адміністративне правопорушення в розмірі 255 гривень. У постанові зазначено, що 24.04.2017 року в 13-48 годині ОСОБА_1 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, за адресою м. Кременчук, пр. Свободи 31 порушив п. 15.9 «е» ПДР України, а саме – зупинка на місці громадського транспорту. Вважає, що постанова про накладення стягнення є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки його автомобіль був зупинений інспектором у м. Кременчуці на пр. Свободи на відстані близько 30 метрів від зупинки громадського транспорту. Дана зупинка була здійснена у зв`язку з наявними перешкодами для руху, оскільки машина патрульної служби перегородила йому проїзд. 
3.          Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 14.06.2017 року залучено до участі у справі Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
4.          Постановою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року позов задоволено. Визнано дії інспектора роти № 3 УПП в м. Кременчуці лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича протиправними та  скасовано постанову серії АР № 603450 від 24.04.2017 року інспектора роти № 3 УПП в м. Кременчуці лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в розмірі 255 грн.
5.          Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю будь-яких належних доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
6.          Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення, а постанову Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року - без змін.
7.          Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачем не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, не зазначено конкретного місця стоянки транспортного засобу ОСОБА_1 на вищевказаному автомобілі, а також місця зупинки маршрутних транспортних засобів, не зазначено, яким чином таке місце зупинки позначено і як визначалась відстань між зупинкою маршрутних транспортних засобів та автомобілем позивача.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.          Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційної скарго, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нову – про відмову у задоволенні позову. 
9.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на постанову Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року.
10.          Верховний Суд ухвалою від 21 травня 2018 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу. 
11.          Позивач відзиву на касаційну скаргу не надавав.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
12.           Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
12.1.           Суди попередніх інстанцій проігнорували відеозапис, наданий відповідачем як доказ вчинення позивачем правопорушення, та не навели мотивів його неврахування.
12.2.           У позовній заяві позивача об`єднано декілька вимог немайнового характеру, за які ним не було сплачено судовий збір, а тому такі позовні вимоги взагалі не підлягали розгляду судами першої та апеляційної інстанцій.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13.            4 квітня 2017 року інспектор роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Дуканіч І.В. виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 603450, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.
14.          Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що останній 24.04.2017 року о 13 год. 48 хв. в м. Кременчуці по пр. Свободи, 31, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT д/н НОМЕР_1 , здійснив зупинку на посадовому майданчику громадського транспорту, чим порушив п. 15.9 «е» ПДР України.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
15.          Конституція України.
15.1.          Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.          Кодекс адміністративного судочинства України. 
16.1.          Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16.2.          Пункт 19 статті 4. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
16.3.          Стаття 5. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
16.4.          Стаття 19. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
16.5.          Стаття 341. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
16.6.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
16.7.          Стаття 77. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
17. Кодекс про адміністративні правопорушення України.
17.1.Стаття 245. Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
17.2.Стаття 7. Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
17.3.Стаття 254. Про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.
17.4. Стаття 258. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
17.5.Стаття 251. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
17.6. Стаття 283. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
17.7. Стаття 279. Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

18.Закону України «Про дорожній рух».
18.1.Стаття 16. Водій зобов`язаний виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.
18.2.Стаття 52. Контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
19.Закон України «Про національну поліцію».
19.1.Частина 1 статті 23. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
20.Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі – Інструкція № 1395).
20.1. Пункт 1 та 2 розділу III. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема     частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
20.2. Пункти 4, 5 розділу I. У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
21.Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2013 р. № 111.
21.1.Пункт 1.1. Ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
21.2.Пункт 1.9. Особи (далі ПДР України), які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
21.3.Пункт 15.1. Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
21.4.Пункт 15.9(е). Зупинка забороняється: ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.
21.5.Пункт 1.10. Зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів;
V.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
23.Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
24. Судами вірно встановлено, що наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції № 1395  в їх взаємодії із нормами Закону України «Про дорожній рух» та Закону України «Про національну поліцію» дають підстави для висновку про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених частиною 1 статті122 КУпАП.
25.Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.
26.Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
27.Аналізуючи матеріали справи та наявні в ній докази, суди попередніх інстанцій встановили, що громадянин ОСОБА_1 зупинив свій автомобіль не на зупинці громадського транспорту, як вказує в постанові інспектор роти №3 батальону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Дуканіч І.В., а після зупинки. Також з даного відео видно, що рух автомобіля позивача заблокував автомобіль патрульної поліції, що спровокувало вимушену зупинку позивача. 
Будь-яких інших доказів відповідно до статті 251 КУпАП, окрім відеозапису, відповідачем не надано.
28.Надаючи оцінку встановленим по справі обставинам, суди дійшли висновку, що    відповідачем не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, не встановлено конкретного місця стоянки транспортного засобу ОСОБА_1 , а також місця зупинки маршрутних транспортних засобів, не вказано, яким чином таке місце зупинки позначено і як визначалась відстань між зупинкою маршрутних транспортних засобів та автомобілем позивача. 
29.Зважаючи на вищезазначене, беручи до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суди дійшли висновку про недоведеність порушення позивачем пункту 15.9(е) Правил дорожнього руху, за що передбачено адміністративну відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП.
30.Натомість, доводи касатора зводяться до переоцінки встановлених судами обставин у справі, а тому, в силу вимог статті 341 КАС України, не можуть бути предметом дослідження суду касаційної скарги.
31.Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, а тому підстави для її задоволення відсутні.
32.Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
33.Зважаючи на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
34.З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
35.Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.Касаційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
2.Постанову Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                     Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                                       О.В.Білоус
І.Л.Желтобрюх