Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року
м. Київ
справа №709/1692/16-ц
провадження №61-21895св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),
суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
представник позивача - ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3,
представник відповідача - ОСОБА_4, 
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
представник відповідача - ОСОБА_5,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2016 року у складі судді Калашника С. І. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області                         від 30 січня 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Храпка В. Д.,            Вініченка Б. Б.,        
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2016 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до              ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», страхова компанія), вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив стягнути зі ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» по 50 000 грн з кожного  в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що відповідач перебував з позивачем в трудових відносинах. 18 липня 2015 року, приблизно о 2 години 30 хв. на автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла с. Греженівка перехрестя вул. Першотравнева, залишив транспортний засіб автомобіль Renault 22 GVA, номерний знак
 НОМЕР_2, з напівпричепом STAS Q-34, номерний знак НОМЕР_3, не виключивши при цьому можливість самовільного руху даного транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль покотився та допустив наїзд на інший автомобіль DAF FT 95. 40, номерний знак НОМЕР_1. Обидва транспортні засоби належать позивачу та були застраховані в                             ПАТ «СК Арсенал Страхування». 
У результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області                       від 27 серпня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі                  340 грн. 
Обидва транспортні засоби належать позивачу та застраховані                       ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». ОСОБА_3 працював водієм у                ОСОБА_1 на підставі трудового договору.
Відповідно до висновку судового експерта, за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 06 червня 2016 року, вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП власнику автомобіля                   DAF FT95.40 складає 446 208 грн.
У зв'язку з тим, що страхова компанія відмовилась виплатити страхове відшкодування  позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області                                від 22 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що статтею 132                         КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальної відповідальності понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Після відмови страховика у здійснені страхового відшкодування, позивач самостійно вирахував із заробітної плати відповідача 10 000 грн. Тобто позивачем вже самостійно стягнуто передбачений законом середній двохмісячний заробіток з винного працівника, інший розмір стягнення законодавством не передбачено, тому суд дійшов висновку, що позов до ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позову до страхової компанії, суд першої інстанції виходив з того, що обидва автомобілі, RENAULT 22 GVA з напівпричепом STAS Q-34 та DAF FT95.40, прямо або опосередковано належать ОСОБА_1, тому шкода в результаті ДТП будь-якій третій особі заподіяна не була, тобто і страховий випадок не настав.
Ухвалою апеляційного суду м Черкаської області від 30 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_3, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Також апеляційний суд погодився з рішенням районного суду в частині відмови у стягненні заподіяної шкоди зі страхової компанії в силу відсутності настання страхового випадку та заподіяння шкоди в результаті ДТП будь-якій третій особі.  
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов у повному обсязі. 
Касаційна скарга мотивована тим, що посилання судів попередніх інстанцій, що обидва автомобілі, учасники ДТП, прямо або опосередковано належать ОСОБА_1, оскільки він є засновником та бенефеціаром фермерського господарства «Вітаден» (далі - ФГ «Вітаден»), і у зв'язку з цим будь - якій третій особі не завдано майнової шкоди є незаконним, оскільки шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_3, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що не належить роботодовцю ОСОБА_1, а належить ФГ «Вітаден», з яким ОСОБА_3 у трудових відносинах не перебував. Шкода була завдана автомобілем, який належить ФГ «Вітаден», - автомобілю, який належить ОСОБА_1 
Оскільки цивільно-правова відповідальність ФГ «Вітаден» була застрахована перед третіми особами, ОСОБА_1 по відношенню до                   ФГ «Вітаден» і є третьою особою в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то обов'язок відшкодувати шкоду в межах 50 000 гривень покладено на страхову компанію, а решту - має відшкодувати ОСОБА_3
Крім того, ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з ФГ «Вітаден», транспортним засобом якого він керував, і те, що відповідальний за завдану шкоду і потерпілий не поєднувалися в одній особі. Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм статей 130, 132 КЗпП, статей 96, 386, 1166, 1187, 1194 ЦК України, пункту 22.1. статті 22, пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 8  Закону України «Про страхування».
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_3 не погодився з доводами позивача та просив залишити без змін ухвалені у справі рішення, посилаючись на їх законність і обґрунтованість. 
Заперечуючи проти доводів касаційної скарги послався на те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_3 на момент ДТП, перебував у користуванні позивача на відповідній правовій підставі, оскільки останній є особою, яка має право вчиняти дії від імені власника транспортного засобу - Фермерського господарства «Вітаден» без довіреності. Не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідальність за шкоду, завдану внаслідок ДТП, несуть не лише роботодавці - власники транспортних засобів, а і роботодавці - володільці транспортних засобів, які на відповідній правовій підставі, володіють транспортними засобами.
У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просило залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій в силу їх законності і обґрунтованості.
Заперечуючи проти доводів касаційної скарги послалось на те, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася, не є страховим випадком, оскільки внаслідок зіткнення транспортних засобів, які прямо або опосередковано належать позивачу, шкода будь-якій третій особі заподіяна не була. Виступаючи кінцевим бенефіціарним власником ФГ «Вітаден», ОСОБА_1 володіє та користується всіма активами ФГ «Вітаден», в тому числі належним цьому фермерському господарству автомобілем, яким керував відповідач ОСОБА_3, тому самеОСОБА_1, як володілець, згідно частини другої статті 1187 ЦК України несе витрати при завданні даним транспортним засобом шкоди іншій особі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року
№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення 
змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що 18 липня 2015 року о 02 год. 30 хв. ОСОБА_3 залишив автомобіль RENAULT 22 GVA з напівпричепом STAS Q-34 на автодорозі Золотоноша - Черкаси - Сміла в селі Гереженівка, на перехресті з вул. Першотравнева, не вимикнувши можливість для самовільного руху. В результаті цього автомобіль покотився та допустив зіткнення з автомобілем DAF FT95.40. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Власником автомобіля DAF FT 95. 40, номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепу STAS Q-34, номерний знак НОМЕР_3, є ОСОБА_1
Автомобіль RENAULT 22 GVA, номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за ФГ «Вітаден».
Єдиним засновником ФГ «Вітаден» станом на 25 вересня 2015 року є  ОСОБА_1  
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля RENAULT 22 GVA, номерний знак НОМЕР_2, - ФГ «Вітаден», застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець.
17 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено трудовий договір, згідно якого останній зобов'язався виконувати обов'язки водія вантажного автомобіля за щомісячну оплату праці у розмірі 1 300 грн.
На момент вчинення ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у трудових відносинах.  
Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області                       від 27 серпня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП(Порушення правил дорожнього руху) та накладено адміністративне стягнення.
Листом від 29 грудня 2015 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вищевказаний випадок не визнало страховим та відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування. 
Відмова у виплаті страхового відшкодування мотивована тим, що згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Згідно пункту 2 частини першої статті 1188 ЦК України, за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується. Оскільки внаслідок зіткнення транспортних засобів, які належать ОСОБА_1, шкода будь-якій третій особі заподіяна не була, страхова компанія не визнала вказану подію страховим випадком, оскільки відбулось поєднання відповідального за шкоду та потерпілого в одній фізичній особі). 
Висновком судового експерта за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження від 06 червня 2016 року встановлено, що вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП власнику автомобіля DAF FT95.40 складає 446 208 грн.
Частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
Згідно зі статтею 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. 
Встановивши, що ОСОБА_1, як роботодавець та як засновник                          ФГ «Вітаден», яке є власником транспортного засобу власноручно передав ключі та технічний паспорт автомобіля RENAULT 22 GVA з напівпричепом STAS Q-34 ОСОБА_3 для перевезення вантажу в м. Корсунь-Шевченківський, Черкаської області згідно трудового договору, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія ОСОБА_3, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
За змістом статті 132 КЗпП України ОСОБА_3, за завдану роботодавцю при виконанні трудових обов'язків шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Із заробітної плати останнього, ОСОБА_1, в рахунок відшкодування завданої шкоди стягнув 10 000 грн, що відповідає визначеному законом розміру відповідальності працівника та під час розгляду справи сторонами не заперечувалось.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до                  ОСОБА_3 та, на підставі статті 410 ЦПК України залишає рішення судів першої та  апеляційної інстанції у цій частині без змін.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками судів в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до страхової компанії.
Так, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до страхової компанії, виходив із того, що позивач, згідно реєстраційних документів є єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником ФГ «Вітаден», тобто володіє та користується всіма активами фермерського господарства, включаючи автомобіль RENAULT 22 GVA. Фактично обидва автомобілі, RENAULT 22 GVA з напівпричепом STAS Q-34 та DAF FT95.40, прямо або опосередковано належать ОСОБА_1, тому шкода в результаті ДТП будь-якій третій особі не була заподіяна, тому дана дорожньо-транспортна пригода  не є страховим випадком.
Частинами першою, третьою статті 96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. 
Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язання юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язання її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.  
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV). 
Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). 
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Пунктом 32.1 статті 32 Закону України «Про обов'язкове стархування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхових або МБТСУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно - правової відповідальності.
Вирішуючи спір в частині вимог до страхової компанії, суди попередніх інстанцій не врахували, що за змістом положень статті 96 ЦК України, позивач, як засновник ФГ «Вітаден» не відповідає за зобов'язання цієї юридичної особи, цивільно - правова відповідальність ФГ «Вітаден» була застрахована перед третіми особами згідно полісу, ДТП сталося за участю забезпеченого транспортного засобу - RENAULT 22 GVA, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована. Позивач, як власник пошкодженого у ДТП транспортного засобу - DAF FT95.40 по відношенню до ФГ «Вітаден» фактично є третьою особою в розумінні Закону України «Про обов'язкове стархування цивільно - правової відповідальностівласників наземних транспортних засобів».
Судами попередніх інстанцій наведеного вище не враховано та не перевірено обґрунтованості відмови ПрАТ «СК «Арсенал страхування» виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування в межах страхової суми, зокрема не надано оцінки діям страхової компанії щодо встановлення обставин про відсутність факту заподіяння позивачу шкоди у зв'язку з поєднанням відповідального за шкоду та потерпілого в одній фізичній особі, з урахуванням наявності чинного договору страхування та факту ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, власником якого є не позивач, а юридична особа.
Не перевірено чи є обставини, на які посилається страхова компанія, підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування, визначеними законом. Також не перевірено дотримання позивачем процедури звернення за виплатою страхового відшкодування.
За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України їх слід скасувати у цій частині з направленням справи до місцевого суду на новий розгляд.
 
Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області                                 від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування  скасувати.
Справу у цій частині направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області                                 від 22 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                    В. С. Висоцька
                                      
Судді                                                                                                      С. Ю. Мартєв 
 
В. В. Пророк
 
                                                                                                                І. М. Фаловська
 
                                                                                                          С. П. Штелик