Постанова
Іменем України
 
27 червня 2018 року
м. Київ
справа № 724/1511/16-ц
провадження № 61-20072св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - Хотинська центральна районна лікарня Чернівецької області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2017 року в складі судді Руснака А. І. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2017 року в складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Одинака О. О., Яремка В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Хотинської центральної районної лікарні Чернівецької області про продовження та оплату додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 як часник бойових дій має право на додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів. Позивач 06 листопада 2015 року звернувся з письмовою заявою до адміністрації Хотинської центральної районної лікарні про надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати тривалістю 12 календарних днів, в період з 23 листопада 2015 року до 04 грудня 2015 року. 02 грудня 2015 року (за три дні до закінчення даної додаткової відпустки) ОСОБА_4 знову звернувся із заявою до адміністрації лікарні про продовження додаткової відпустки ще на два дні: 05 грудня 2015 року та 06 грудня 2015 року, однак жодної офіційної письмової відповіді на цю заяву не отримав. Проте, позивачу не оплатили два дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій на підставі поданої ним заяви про продовження відпустки. 
На підставі викладеного, ОСОБА_4 просив зобов'язати Хотинську центральну районну лікарню задовольнити його заяву від 02 грудня             2015 року про продовження терміну недовикористаної та неоплаченої додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій на два дні (до 14 календарних днів) 05 грудня 2015 року та 06 грудня 2015 року; зобов'язати відповідача відшкодувати на його користь майнову шкоду (реальні збитки) за неоплачені два дні відпустки у розмірі 229,84 грн; відшкодувати за рахунок Хотинської центральної районної лікарні майнову шкоду (упущену вигоду) з даної суми (229,84 грн) за період з 01 січня             2016 року по день її виплати, враховуючи інфляційне збільшення боргу на індекс інфляції та 3 % річних (стаття 625 ЦК України), яка за період з 01 січня 2016 року до 08 лютого 2017 року (для господарського процесу) складає 28,41 грн; 3 % річних складає 8 грн. 
Позивач також вказував, що недотримання роботодавцем мінімальних державних гарантій, установлених статтею 12 Закону України «Про оплату праці» в частині обов'язку надання і оплати щорічних відпусток, є підставою для застосування до відповідача фінансових санкцій у вигляді десяти мінімальних заробітних плат (32 000 грн), а за порушення інших вимог трудового законодавства, крім зазначеного вище, однієї мінімальної заробітної плати (3 200 грн). Також просив ці вимоги вважати витратами на правову допомогу. 
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що задовольнити вимоги позивача щодо продовження та оплати додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій у повному обсязі у 2015 році з підстав, передбачених КЗпП України, є виключною компетенцією роботодавця. З вимогами про скасування наказу Хотинської центральної районної лікарні про надання позивачу додаткової відпустки тривалістю 12 днів з 23 листопада 2015 року до 04 грудня 2015 року  ОСОБА_4 не звертався. Вимога позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо продовження й оплати додаткової відпустки трудовим законодавством не передбачена та не може розглядатися у визначений позивачем порядок.
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач зобов'язаний оплатити позивачу два дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій на підставі поданої ним заяви про продовження відпустки.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
08 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Суди встановили, що ОСОБА_4 працює лікарем-хірургом у Хотинській центральній районній лікарні Чернівецької області. 
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення  від 08 січня 1998 року.
Відповідно до вищевказаного посвідчення позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. 
Також встановлено, що ОСОБА_4, перебуваючи у щорічній відпустці                з 06 листопада 2015 року до 20 листопада 2015 року за 2014-2015 роки,             06 листопада 2015 року як учасник бойових дій звернувся з письмовою заявою, яка була подана дружиною позивача від його імені, до відповідача про надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати тривалістю 12 календарних днів в період з 23 листопада 2015 року до 04 грудня 2015 року (п'ятниця).
02 грудня 2015 року позивач звернувся із заявою до Хотинської центральної районної лікарні Чернівецької області про продовження (пролонгування) вищезазначеної відпустки ще на два дні терміном: 05 грудня 2015 року                   та 06 грудня 2015 року, однак жодної офіційної письмової відповіді на дану заяву про продовження цих двох днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій останній не отримав.
Відповідно до статті 77-2 КЗпП України, пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статті 16-2 Закону України «Про відпустки» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Додаткова відпустка, що надається учасникам бойових дій та інвалідам війни, не належить до категорії щорічних, а тому має такі правила її надання, зокрема оплачуються та включаються в загальну тривалість відпустки.
Додаткова відпустка учасникам бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є пільгою, гарантованою державою, та, відповідно, не належить до категорії щорічних відпусток, визначених статтею 4 Закону України «Про відпустки» і надається повної тривалості незалежно від кількості відпрацьованого часу в році, з урахуванням святкових та неробочих днів, визначених                   статтею 73 КЗпП України.
Крім того, додаткову відпустку не можна перенести на інший період або подовжити у разі хвороби працівника; поділити на частини; замінити грошовою компенсацією.
Також позивачем не подано доказів щодо погодження з відповідачем питання терміну надання йому відпустки.
На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що задовольнити вимоги позивача щодо продовження та оплати додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій у повному обсязі у 2015 році з підстав, передбачених КЗпП України, є виключною компетенцією роботодавця. З вимогами про скасування наказу Хотинської центральної районної лікарні про надання позивачу додаткової відпустки тривалістю 12 днів з 23 листопада 2015 року до 04 грудня               2015 року  ОСОБА_4 не звертався. Вимога позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо продовження й оплати додаткової відпустки трудовим законодавством не передбачена та не може розглядатися у визначений позивачем порядок.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 03 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 І. М. Фаловська
В.С. Висоцька
В. В. Пророк