Постанова
Іменем України
13 червня 2018 року 
м. Київ
 
справа № 339/497/15-ц
провадження № 61-9754св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:                Олійник А. С.,                                Погрібного С. О.,               
                            Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,            
 
учасники справи: 
позивач - Івано-Франківська обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок,
відповідач - ОСОБА_3, 
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Болехівська міська організація Українського товариства мисливців і рибалок, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року у складі судді Поляниці М. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року у складі колегії суддів: Вакарук В. М., Беркій О. Ю., Пнівчук О. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2015 року Івано-Франківська обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок (далі - Івано-Франківської обласної організації УТМР) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, - Болехівська міська організація Українського товариства мисливців і рибалок (далі - Болехівська міська організація УТМР), про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що постановою Івано-Франківської обласної організації УТМР від 20 травня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади голови Болехівської міської організації УТМР. При проведенні інвентаризації було виявлено недостачу матеріальних цінностей, що знаходяться на балансі організації на суму      51 441,14 грн. Відповідач був розпорядником грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей, які були у нього як у підзвітної особи, а також згідно з наказом ніс повну матеріальну відповідальність. Проте добровільно ОСОБА_3 відмовляється відшкодувати завдану ним шкоду.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на користь Болехівської міської організації УТМР матеріальну шкоду в розмірі 51 441,14 грн.
 
Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня      2016 року позов Івано-Франківської обласної організації УТМР задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Болехівська міської організації УТМР                    48 545,33 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено Вирішено питання судових витрат.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 допустив недостачу товарно-матеріальних цінностей, отриманих ним під звіт на суму 48 545,33 грн, яка підлягає стягненню з нього на користь Болехівської міської організації УТМР. 
 
УхвалоюАпеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 рокурішення суду першої інстанціїзалишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, указав на те, що оскільки ОСОБА_3 отримував матеріальні цінності під звіт, він може нести матеріальну відповідальність в повному обсязі. 
 
У червні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року, в якій просив скасувати зазначені судові рішення та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказував на те, що суд, вирішуючи спір застосував пункт другий статті 134 КЗпП України, який позивач не вказував як підставу позову. Івано-Франківська обласна організація УТМР є неналежним позивачем, оскільки вона, як і Болехівська міська організація УТМР, є самостійними в організаційному та господарському плані юридичними особами, які на відміну від державних органів не мають вертикального підпорядкування, вони є товариствами. Він не перебував у трудових відносинах з Івано-Франківською обласною організацією УТМР. Він не був присутнім при проведенні ревізії, з її матеріалами його не було ознайомлено. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на статтю 136 КЗпП України, не звернув уваги на те, що вищестоящим в порядку підлеглості органом у добровільному товаристві можуть бути лише керівні органи цього товариства - в даному випадку президія або рада міської організації УТМР, але аж ніяк не Івано-Франківська обласна організація УТМР. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
У листопаді 2016 року Болехівська міська організація УТМРподала до суду свої заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3, згідно з якими ОСОБА_3 приймався на роботу і звільнений з роботи за рішенням президії Івано-Франківської обласної організації УТМР. Отже, відповідно до статті 136 КЗпП України стягнення з керівників матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Крім того, Болехівська міська організація УТМР підпорядкована Івано-Франківській обласній організації УТМР, що підтверджується статутом.
 
Івано-Франківської обласна організація УТМР також подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3, які є ідентичними запереченням Болехівської міської організації УТМР.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу. 
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що рішенням президії Івано-Франківської обласної організації УТМР від 13 грудня 2012 року за № 10 ОСОБА_3 призначено тимчасово виконуючим обов'язки голови Болехівської міської організації УТМР із 13 грудня   2012 року. Цього ж дня між Івано-Франківською обласною організацією УТМР та ОСОБА_3 укладено договір про повну матеріальну відповідальність (т. 3             а. с. 112). 
 
Наказом Болехівської міської організації УТМР від 14 грудня 2012 року відповідач призначений тимчасово виконуючим обов'язки голови Болехівської міської організації УТМР із 13 грудня 2012 року з окладом згідно зі штатним розписом з повною матеріальною відповідальністю згідно з рішенням президії Івано-Франківської обласної організації УТМР. Указаний наказ підписаний особисто ОСОБА_3 Президією Івано-Франківської обласної організації УТМР                     від 01 серпня 2014 року ОСОБА_3 затверджений головою президії Болехівської міської організації УТМР (т. 1 а. с. 12). 
 
Згідно з пунктом 4.12 Статуту організації Українського товариства мисливців і рибалок голова товариства є розпорядником коштів, визначених кошторисом згідно з чинним законодавством та рішень президії відповідних рад УТМР, здійснює необхідні фінансово-господарські операції по виконанню завдань товариства. Пунктом 5.6 зазначеного Статуту кошти товариства зберігаються на рахунках в установах банків і витрачаються відповідно до кошторисів, затверджених президіями відповідних організацій на статутні завдання, благодійні цілі та на утримання. Бухгалтерський облік здійснюється відповідно до чинного законодавства (пункт 6.1).
 
З акта приймання-передачі справ, документів та матеріальних цінностей                      від 12 червня 2015 року по Болехівській міській організації УТМР вбачається, що при передачі справ виявлено недостачу сейфа-піраміди вартістю 6 150,00 грн та                 20 погонних метрів сітки для огорожі металевої (т. 1 а. с. 17, 22). 
 
Актом від 16 липня 2015 року, складеним старшим єгерем Болехівської міської організації УТМР ОСОБА_4, секретарем ревізійної комісії ОСОБА_5, бухгалтером ОСОБА_6, виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 45 291,14 грн. 
 
Згідно із частиною першою статті 1 ЦК Україницивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).
 
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК Україниположення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
 
За змістом частини першої статті 3 КЗпП Українитрудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
 
Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків (стаття 130 КЗпП України).
 
За статтею 134 цього Кодексувідповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
 
Відповідно до статті 135-1 КЗпП Українидоговори про повну матеріальну відповідальність укладаються лише у письмовій формі з працівниками (що досягли 18 років), які обіймають посади або виконують роботи, безпосередньо пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Таке саме правило сформульоване й у пункті 11 Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженого Законом СРСР від 29 жовтня 1976 року № 4699-IX«Про затвердження Указу Президії Верховної Ради СРСР «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації».
 
Враховуючи підстави поданого позову та вищезазначені положення законодавства, суд першої інстанції, з яким погодився й суд  апеляційної інстанції, правомірно вмотивували задоволення позовних вимог з підстав достатності та належності поданих доказів.
 
Підстав для висновків, що судами не встановлено, чи мали місце неправомірні дії з боку відповідача, що призвели б до спричинення шкоди, та застосування повної матеріальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 134 КЗпП України, суд не знаходить, оскільки судами достатньо повно встановлено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та які відповідачем не спростовані.
 
Крім того, ОСОБА_3 частково визнав позовні вимоги, вказавши у своїх письмових заперечення про те, що він не передавав металевий сейф та два рулони металевої огорожі, оскільки Болехівська міська організація УТМР не виплатила йому заробітної плати. Крім того, відповідач визнав, що купував дизельне паливо для власного автомобіля без укладення відповідного договору із роботодавцем. 
 
Твердження заявника про те, що Івано-Франківської обласної організації УТМР - неналежний позивач, є безпідставними, оскільки відповідно до частини четвертої статті 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться зa позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Так, згідно із Статутом Івано-Франківська обласна організація УТМР є вищестоящим органом у порядку підлеглості. Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Івано-Франківської обласної організації УТМР є засновником (учасником) Болехівської міської організації УТМР. При цьому судами правильно враховано те, що відповідача призначено на посаду Івано-Франківською обласною організацією УТМР.
 
Розглядаючи зазначений позов, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України                       2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з виносками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня          2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 В. А. Стрільчук
 
Судді:                                                                           А. С. Олійник
 
                                                                                                           С.О. Погрібний
 
                                                                                     О.В. Ступак
 
                                                                                                           Г. І.Усик