Постанова
Іменем України 
14 червня 2018 р.
м. Київ
справа № 686/16363/16-к
провадження № 51-3582 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –       ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання – ОСОБА_4 ,
прокурора – ОСОБА_5 ,
засудженого – ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016240160000084 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Кам`янець-Подільський Хмельницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 березня 2014 року за ч.3 ст.185, ст.69, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців 5 днів, звільнений 3 грудня 2014 року по відбуттю строку покарання, скороченого наполовину згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 червня 2014 року на підставі ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році»
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь останньої  17 900 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 24 січня 2016 року приблизно о 12.00 годині в селі Цвіклівці Другі Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з метою вчинення крадіжки чужого майна проник всередину будинку, розташованого в дачному господарстві, яке належить ОСОБА_8 , звідки умисно, повторно, таємно викрав срібні та золоті прикраси, а також дерев`яну шкатулку, що належать ОСОБА_7 , спричинивши останній матеріальні збитки на загальну суму 18 402 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2017 року вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити покарання на підставі ст.69 КК України нижче, від найнижчої межі, встановленої санкцією за злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України. Вважає, вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КК України, оскільки не взято до уваги мотиви вчинення ним злочину, а також належним чином не досліджено дані про його особу та обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що він проходив службу у ЗСУ, де характеризувався позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей та батьків похилого віку, у вчиненні злочину щиро розкаявся, активно сприяв його розкриттю
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що судові рішення щодо ОСОБА_6 є законними і підстави для задоволення касаційної скарги засудженого відсутні.
Мотиви суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч.3 ст.185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується доводів засудженого про суворість призначеного йому покарання, то вони є необґрунтованими.
Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання як захід примусу, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при його виборі зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, таке покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Цих законодавчих приписів при призначенні ОСОБА_6 покарання дотримано.
Суд першої інстанції, мотивуючи рішення щодо виду та розміру покарання, з яким в подальшому погодився апеляційний суд, детально проаналізував та врахував обставини, що вливають на покарання: тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими визнано щире каяття засудженого та його активне сприяння розкриттю злочину. Серед даних, які характеризують особу ОСОБА_6 , суд взяв до уваги те, що він раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, проживав разом з батьками, одружений, має на утриманні малолітню дитину, щодо ще однієї малолітньої дитини позбавлений батьківських прав. Також суд врахував конкретні обставини справи, а саме позицію потерпілої, вартість викраденого майна і те, що власниці воно було повернуто лише частково за результатами проведених слідчих дій.
Зважаючи саме на такі обставини суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції ч.3 ст.185 КК України і не знайшов підстав для застосування ст.69 КК України.
Колегія суддів з таким рішенням погоджується, оскільки з положень ч.1 ст.69 КК України слідує, що перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання або призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, можливий лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. 
Встановлені у даному кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття та активне сприяння засудженого у розкритті злочину за своєю суттю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним умисного тяжкого злочину проти власності. Їх наявність сама по собі не тягне за собою безумовного застосування ст. 69 КК України та призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті кримінального закону. Крім того, таке рішення приймається не тільки за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а й з урахуванням особи винного. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, за які відбував покарання, однак належних висновків для себе не зробив та знову вчинив аналогічний злочин. Наявність на утриманні ОСОБА_6 малолітньої дитини (щодо ще однієї малолітньої дитини він позбавлений батьківських прав) та самі по собі його сімейні обставини, на які він посилається у касаційній скарзі, а також те, що він проходив службу у ЗСУ, під час якої вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, не є виключними та не дають достатніх  підстав для пом`якшення покарання.
З урахуванням наведеного, проаналізувавши дані про особу ОСОБА_6 як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, а також обставини, що пом`якшують покарання та встановлені судом конкретні обставини по справі, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України, оскільки наведені обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Отже, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є адекватним характеру та змісту вчинених ним протиправних дій, їх небезпечності та наслідкам, відповідає визначеній законом меті, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, підстави вважати його явно несправедливим внаслідок суворості відсутні, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та застосування положень ст.69 КК України не вбачається.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.
З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.), суд
у х в а л и в:
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 7 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_9                                 ОСОБА_2                                       ОСОБА_3