ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року 
м. Київ
Справа №  923/760/16
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ" 
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017
та касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017
та рішення Господарського суду Херсонської області від 20.09.2017 
у справі № 923/760/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ"
до Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове"
про стягнення 218 733, 22 грн.,-

ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до ПСП "Садове" про стягнення 218 733, 22 грн., з яких: 175 706, 20 грн. основного боргу, 4 246, 50 грн. 3% річних, 20 852, 41 грн. штрафу та 17 928, 11 грн. пені. 

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.10.2016 (суддя Закурін М.К.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 (колегія суддів у складі: Туренко В.Б. - головуючий, Поліщук Л.В., Пироговський В.Т.), позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 175 607, 20 грн. основної заборгованості, 4 246, 50 грн. 3% річних, 1000 грн. пені та 1000 грн. штрафу. В іншій частині позову відмовлено.   

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017 (колегія суддів у складі: Рогач Л.І. - головуючий, Алєєва І.В., Дроботова Т.Б.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 та рішення Господарського суду Херсонської області від 03.10.2016 скасовано, а справу № 923/760/16 направлено на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

В обґрунтування своєї позиції колегія суддів Вищого господарського суду України зазначила, що 02.12.2013 на виконання умов договору сторонами було складено та підписано специфікацію № 1/57958, в якій сторони обумовили найменування товару, кількість одиниць, базову ціну та загальну вартість товару (121 600, 80 грн.), базис поставки товару, вид транспорту, вантажоодержувача, строк поставки товару (19.12.2013), термін сплати повної вартості товару (до 10.10.2014), умови оплати (за умови застосування пункту 3.4.3 договору (оплата після поставки товару)), додаткові умови (у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком - коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент всієї оплати за товар згідно виставленого рахунку). Водночас, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, коригування ціни товару було здійснено ним станом на 09.10.2014 (рахунок-фактура        № 57958/2488) та 04.07.2016 (рахунок-фактура № 57958/727), тобто станом на час перед поданням позову, що суперечить наведеним вище положенням укладеного сторонами договору. Суди попередніх інстанцій наведених вище положень договору та моменту здійснення оплати не врахували, відтак, висновок судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості, зробленого позивачем, станом на момент звернення з позовом до суду, та, відповідно, визначення розміру належних до стягнення сум штрафу, пені та 3% річних є передчасними.

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Херсонської області від 20.09.2017 (суддя Немченко Л.М.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 175 706, 20 грн. основної заборгованості. В іншій частині позову відмовлено. 

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (колегія суддів у складі: Аленін О.Ю. - головуючий, Богатир К.В., Філінюк І.Г.) рішення місцевого господарського суду скасовано частково, а його резолютивну частину  викладено в редакції, відповідно до якої стягнуто з відповідача на користь позивача 69 508, 05 грн. заборгованості, 4 238, 75 грн. 3% річних, 17 882, 84 грн. пені та 20 852, 41 грн. штрафу. В решті рішення місцевого господарського суду залишено без змін.
Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів в частині задоволення позовних вимог, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати в оскаржуваних частинах та прийняти нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилається на те, що суди обох інстанцій не забезпечили всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, припустилися порушень норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті та стали наслідком прийняття необґрунтованих та незаконних рішень про часткове задоволення позовних вимог, а тому - підлягають скасуванню в цих частинах.

Також до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції звернувся позивач, у якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду - залишити в силі.

В обґрунтування своїх вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення апеляційним господарським судом ст.ст. 204, 525, 526, 629, 692 ЦК України, ст. 193 ГК України, а також на ігнорування практики Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" та порушення ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2018 відкрито провадження за касаційними скаргами, призначено їх до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи та надано строк на подання відзивів на касаційні скарги до 16.04.2018.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу відповідача, у якій він просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а касаційну скаргу позивача - задовольнити.

Заслухавши доповідь головуючого судді Ткаченко Н.Г., переглянувши в касаційному порядку оскаржувані постанову апеляційного та рішення місцевого господарських судів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційних скарг, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ "АТ КАРГІЛЛ" (постачальником) та ПСП "Садове" (покупцем) 02.12.2013 укладено договір поставки № CVS57958, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець - прийняти та оплатити насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин (ЗЗР), добрива згідно зі специфікаціями до цього договору. 

Пунктом 2.1 договору визначено, що загальна кількість товару визначається в специфікаціях, які є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна товару зазначається у специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору. Ціна товару підлягає коригуванню відповідно до п. 3.4 договору. Ціна товару включає вартість упаковки, маркування, а у випадках, коли умовами поставки передбачена доставка за рахунок постачальника, також вартість перевезення товару до узгодженого сторонами місця. Ціна договору визначається як сума вартості всього товару, поставленого постачальником покупцеві в рамках цього договору, що зазначається у видаткових накладних на товар.

За умовами п. 3.4. договору сторони можуть обрати один з передбачених способів розрахунків, а саме: повна попередня оплата без застосування базової ціни товару; повна попередня оплата з застосуванням базової ціни товару; часткова (повна) оплата після поставки товару із застосуванням базової ціни товару.

Пунктом 3.4.3.1 договору передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити постачальнику вартість товару платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.4.3.2 договору покупець зобов'язаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно з умовами цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному у відповідній специфікації.

Пунктом 3.4.3.3 договору визначено, що базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікації. Вказані в ній в гривнях ціна і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунка-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника у випадку сплати за простроченим рахунком, якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації.
Згідно з п. 3.4.3.4.4 договору у випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни товару здійснюється за наступною формулою: "остаточна ціна товару = К1 ((базова ціна товару / К2 - ОЧ1 / К3 / К-ть - ОЧ2 / К4 / К-ть) - ОЧ1 / К3 / К-ть х Зм х М - ОЧ2 / К4 / К-ть х Зм х М) + ОЧ1 / К-ть + ОЧ2 / К-ть), де: К1 - курс Банку долара США на дату виставлення рахунка-фактури для здійснення остаточного розрахунку; К2 - курс Банку долара США на дату підписання специфікації; К3, К4 - курс Банку долара США на дату фактичного зарахування коштів; ОЧ1, ОЧ2 - часткова оплата; К-ть - кількість товару; Зм - коефіцієнт для розрахунку розміру знижки; М - кількість повних місяців дострокової оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку.

За умовами п. 3.4.2.2 договору, під курсом банку розуміється середній курс ПАТ "КІБ Креді Агріколь" долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі-продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідкою банку з підписом та печаткою.

Відповідно до п. 3.5 договору, процедура коригування ціни товару є чинною протягом усього строку дії договору і вона не є зміною умов договору.

Згідно з п. 3.9 договору постачальник погоджується поставити покупцеві товар протягом строку дії цього договору на умовах оплати після поставки товару на загальну суму по всьому асортименту товару не більш як 123 600 грн., що складає          15 000 доларів США на дату укладення договору.

Згідно з п.п. 6.1., 6.3. сторона, яка порушила умови цього договору, відшкодовує іншій стороні завдані своїми діями чи бездіяльністю збитки в повному обсязі в порядку, передбаченому чинним законодавством. У випадку прострочення оплати товару покупцем проти строків, вказаних у відповідній специфікації на цьому договорі, покупець оплачує постачальнику неустойку в формі пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару. У випадку прострочення оплати товару покупцем більше, ніж на 30 календарних днів, проти строків, вказаних у відповідній специфікації, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від загальної простроченої суми.

Відповідно до п. 7.1. договору він набуває чинності з дати його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов договору поставки сторони підписали специфікацію № 1/57958 від 02.12.2013, якою визначені, серед іншого, такі умови поставки: товар - Амофос фасований, в кількості 20 т, базова ціна 1т без ПДВ - 5 666, 70 грн., загальна вартістю з ПДВ - 121 600, 80 грн., строк поставки - 19.12.2013, термін оплати - 10.10.2014, коригування ціни здійснюється відповідно до положень договору.

Позивачем поставлено обумовлений договором товар відповідачу за видатковою накладною № 30485/4579820 від 05.12.2013 - 20 т амофосу на загальну суму 121 600, 80 грн., що підтверджується актом приймання-передачі мінеральних добрив № 1 від 05.12.2013.

Вартість поставленого товару позивачем була збільшена (скоригована у зв'язку зі збільшенням курсу долара США станом на 09.10.2014) до 191 108, 05 грн. на підставі п. 3.4. договору, про що свідчить рахунок-фактура № 57958/2488 від 09.10.2014.

Відповідач вартість отриманого товару оплатив у розмірі 121 600 грн., відповідно до платіжних доручень від 11.12.2014 та 17.12.2014, тобто з простроченням терміну оплати.

За розрахунком заборгованості, наданим позивачем, відповідач не сплатив вартість отриманого товару у повному обсязі та у встановлений договором строк, у зв'язку з чим заборгував станом на 04.07.2016  - 175 706, 20 грн. Ця сума є різницею між остаточною ціною товару станом на 04.07.2016, яка складає 297 306, 20 грн. (з розрахунку: 14 865, 31 грн. за 1 т х 20 т = 297 306, 20 грн.), та сумою часткової сплати - 121 600 грн. (297 306, 20 - 121 600 = 175 706, 20 грн.). При розрахунку остаточної ціни товару станом на 04.07.2016 позивач застосував курсову різницю між курсом долара США станом на день підписання специфікації та курсом долара США станом на 04.07.2016; на цю суму позивач виставив рахунок-фактуру № 57958/727 від 04.07.2016 до оплати відповідачем 175 706, 20 грн.

Відмова відповідача сплатити вказану суму заборгованості, а також 3% річних, пені та штрафу стала підставою для звернення до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення 175 706, 20 грн. заборгованості, місцевий господарський суд виходив з того, що умовами специфікації до договору визначено, що товар підлягає оплаті покупцем після його отримання у термін до 10.10.2014, відповідно до п. 3.4.3. договору, у зв'язку з чим позивач  вперше був управнений здійснити корегування ціни товару на дату його оплати, що й було зроблено при виставленні рахунку-фактури № 57958/2488 від 09.10.2014. В той же час відповідно до п. 3.4.3.4.4. договору позивач мав право вдруге скорегувати ціну товару у випадку, якщо відповідач прострочив сплату раніше виставленого йому рахунку. Враховуючи викладене та дійшовши висновку, що відсутність рахунків, а також доказів їх виставлення не звільняє відповідача від обов'язку з оплати поставленого товару, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 175 706, 20 грн. 
Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та викладаючи його резолютивну частину в іншій редакції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з урахуванням п. 3.4.3.3 договору (яким передбачено коригування ціни і вартості товару на момент виставлення рахунка-фактури), наявного в матеріалах справи рахунка-фактури № 57958/2488 від 09.10.2014 виставленого на останній день строку оплати повної вартості товару (передбаченого у специфікації № 1/57958 від 02.12.2013) та визначення у специфікації, що у випадку, якщо покупець сплачує за простроченим рахунком - коригування остаточної ціни здійснюється одноразово на момент повної оплати за товар згідно з виставленим рахунком, відповідач мав оплатити поставлений товар за договором поставки за ціною, скоригованою відповідно до рахунка-фактури № 57958/2488 від 09.10.2014, а саме в сумі 191 108, 05 грн. Враховуючи те, що відповідачем на виконання умов договору було сплачено на користь позивача 121 600 грн., апеляційний господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг у сумі 69 508, 05 грн. (191 108, 05 - 121 600 = 69 508, 05). Крім цього, суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність розрахунку  заявлених до стягнення сум пені, штрафу та 3% річних дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині в розмірах 17 882, 84 грн. пені, 20 852, 41 грн. штрафу та 4 238, 75 грн. 3% річних.

Проте колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає висновки місцевого та апеляційного господарських судів передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 

Згідно з ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. 

За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 

За приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 189 ГК України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. 

Положеннями ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За приписами ст. 190 ГК України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання. 

Відповідно до приписів ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 3.1 договору ціна товару зазначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору. При цьому, ціна товару підлягає коригуванню відповідно до п. 3.4. договору.

Пунктом 3.4.3.2 договору сторони передбачили, що у будь-якому випадку покупець зобов'язаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно з умовами цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному в специфікації.

В свою чергу, положеннями 3.4.3.4.4 договору визначено формулу, відповідно до якої  здійснюється коригування остаточної ціни товару в тому випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком.

Так, у специфікації № 1/57958 від 02.12.2013 до договору сторони визначили, що загальною вартість товару з ПДВ є 121 600, 80 грн., термін оплати - 10.10.2014, а коригування ціни здійснюється відповідно до положень договору.

Таким чином, зазначеними умовами договору та специфікації передбачено право позивача на коригування вартості товару на момент його оплати відповідачем, що, як правильно зазначено місцевим господарським судом, є законним сподіванням позивача щодо прибутку, визначеному у доларовому еквіваленті відповідно до положень договору, укладеного з відповідачем, і не суперечить практиці Європейського суду з прав людини у рішенні "Федоренко проти України".

Разом з тим, зазначене право позивача підлягає реалізації з урахуванням умов відповідного договору, зокрема в частині розрахунку остаточної ціни товару (за умов відповідності його вимогам законодавства) за формулою, погодженою обома його сторонами. При цьому дотримання правильності такого розрахунку є необхідною умовою для того, щоб не були порушені права іншої сторони за договором - покупця, оскільки погоджуючи визначений через формулу порядок коригування остаточної ціни товару відповідач також визначив свої законні сподівання на правову визначеність умов договору в частині такого розрахунку, які, в свою чергу, повинні унеможливити необгрунтоване встановлення остаточної ціни товару постачальником.

Таким чином, домовившись про те, що у випадку зміни курсу долара США вартість товару підлягає коригуванню за формулами, передбаченими п. 3.4.3. договору поставки, покупець та постачальник тим самим передбачили і порядок такого розрахунку, який, з урахуванням приписів презумпції правомірності правочину, закріпленого ст. 204 ЦК України, та ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для дотримання сторонами, оскільки закріплює право постачальника на отримання прибутку з урахуванням зниження ризику коливання курсу валют, та покупця, з урахуванням унеможливлення необгрунтованого розрахунку остаточної ціни товару зі сторони постачальника.

Враховуючи викладене, суди обох інстанцій під час розгляду справи повинні були надати належну правову оцінку та перевірити правильність розрахунку заявленої до стягнення суми основної заборгованості на предмет її відповідності встановленій умовами договору формулі коригування остаточної вартості товару, чого здійснено не було, та, як результат - не були досліджені обставини, які входять до предмета доказування у даному спорі та є важливими для правильного його вирішення, що є порушенням ст. 43 ГПК України (у редакції, чинній на момент винесення рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів).

При цьому від перевірки правильності разрахунку суми основної заборгованості залежить і правильність розрахунку заявлених до стягнення сум пені, штрафу та 3% річних.

В свою чергу колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відсутність рахунків, а також доказів їх виставлення не звільняє відповідача від обов'язку з оплати поставленого товару, позаяк право постачальника на те, що у будь-якому випадку покупець повинен сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно з умовами договору, передбачене п. 3.4.3.2 договору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України (у редакції, чинній на момент винесення рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів) господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 
Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Разом з тим, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів зазначеним вище вимогам не відповідають, у зв'язку з чим, беручи до уваги передбачені ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постанова апеляційного та рішення місцевого господарських судів у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надати належну правову оцінку та перевірити правильність розрахунку заявленої до стягнення суми основної заборгованості на предмет її відповідності встановленій умовами договору формулі коригування остаточної вартості товару, і в залежності від установлених обставин вирішити спір відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. 

Згідно з ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів у справі № 923/760/16 підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат, відповідно до ст. 129 ГПК України, не здійснюється. 

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -                                           

ПОСТАНОВИВ : 
Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ КАРГІЛЛ" та Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове" задовольнити частково. 

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та рішення Господарського суду Херсонської області від 20.09.2017 у справі № 923/760/16 скасувати. 

Справу № 923/760/16 направити на новий розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий, суддя                                                                                       Ткаченко Н.Г.   
Судді:                                                                                                                Білоус В.В.
                                                                                                                          Жуков С.В.