ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

12 червня 2018 року 
справа №456/1679/16-а (2-а/456/74/16)
адміністративне провадження №К/9901/16679/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:           
головуючого - Ханової Р.Ф., 
суддів: Гончарової І.А., Олендера І .Я., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів Богаченка С.І., Рибачук А.І., Старунського Д.М. у справі №456/1679/16-а за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,
У С Т А Н О В И В:
У червні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби (далі - митний орган, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову від 1 червня 2016 року №1785/20917/16, якою його визнано винним у порушенні митних правил, передбачених частиною третьою статті 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на суму 8 500 грн. 
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 вересня 2016 року позов задоволено, скасовано постанову в справі про порушення митних правил від 1 червня 2016 року №1785/20917/16 Львівської митниці Державної фіскальної служби про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною третьою статті 470 Митного кодексу України, справу про адміністративне правопорушення закрито в зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, митний орган оскаржив її до суду апеляційної інстанції. 
16 березня 2017 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Львівської митниці залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам процесуального закону в частині сплати судового збору та надано строк для усунення недоліків.
Вимоги зазначеної ухвали апелянтом виконано шляхом надання суду оригіналу платіжного доручення від 28 березня 2017 року №36 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги та 30 березня 2017 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження. 
Разом з тим, митний орган, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №306/17/16-а, в якій надано правову оцінку застосування положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року  №3674-VI (у редакції Закону України від 22 травня 2015 року №484-8) у взаємозв'язку з частиною 4 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зазначає, що митний орган звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної  скарги та просив повернути надмірно сплачений судовий збір.
У касаційній скарзі митний орган відтворив зазначені вище доводи про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справах про оскарження постанов про адміністративні правопорушення. Просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, якою апеляційну скаргу залишено без руху, та направити справу для продовження розгляду. 
4 квітня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою митного органу на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року.
6 лютого 2018 року справу №456/1679/16-а передано до Верховного Суду.
Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.
Відповідно до   статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України   (в редакції, чинній станом на момент прийняття спірної ухвали) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Зокрема,   Закон України «Про судовий збір»  визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Частина друга статті 3 цього ж Закону містить перелік об'єктів, за які не справляється судовий збір, а його стаття 5 - перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог у даній справі є оскарження постанови митного органу у справі про порушення митних правил, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини третьої   статті 470 Митного кодексу України.
Відповідно до статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються   Митним кодексом України.  
Відповідно до частини 1 статті   529 Митного кодексу України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому   Кодексом адміністративного судочинства України.
В той же час, Митний кодекс України жодним чином не регулює питання сплати судового збору.
Відповідно до статті 487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Частиною 4 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено,, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.
У частині четвертій статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито. На час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, як зазначено вище, встановлені   Законом України «Про судовий збір».
За   Декретом Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито»   (у редакцій, чинній до набрання чинності   Законом України «Про судовий збір») державне мито справлялося із: 1) позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.
З 11 листопада 2011 року набрав чинності   Закон України «Про судовий збір», який із цієї дати не припинив дію законодавчих актів, які передбачали пільгу щодо сплати судового збору за подання заяви про розгляд в порядку адміністративного судочинства окремих видів рішень органів державної влади, як-то правила частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення, або обмежив можливість прийняття таких актів у майбутньому.
Таким чином, у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення   позивач звільняється від сплати судового збору.  
У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.
Необхідними умовами для обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги у цій категорії справ є встановлення і віднесення предмета оскарження до об'єктів справляння судового збору; ставка цього платежу, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону №3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.
У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає.
Суд не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року, відповідно до пункту 8 частини першої Перехідні Положення Розділ VII Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147- VIIІ).
Відповідно до частини першої   статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України   підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи, що спірна ухвала суду апеляційної інстанції від 16 березня 2017 року фактично не перешкоджає провадженню у справі, оскільки апеляційне провадження було відкрито та здійснено апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції по суті, то підстав для направлення справи для продовження розгляду немає.
За таких обставин, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково. 
Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року скасувати.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         Р.Ф.Ханова
                                                                                                       І.А.Гончарова
                                                                                                        І.Я.Олендер