Постанова  
Іменем  України
 
16 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 219/8308/16-ц
 
провадження № 61-17225св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідачі: ОСОБА_6, Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, селянське (фермерське) господарство «Рой»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області у складі суддів: ОСОБА_7, Канурної О. Д., Санікової О. С. від 08 грудня 2016 року,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до                   ОСОБА_6, Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,                 СФГ «Рой» про звільнення майна з-під арешту. 
Позовна заява мотивована тим, що за час шлюбу за спільні кошти та в інтересах сім'ї 27 вересня 2011 року вона та ОСОБА_6 придбали автомобіль марки «Ssang Yong», модель «Kyron», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на ОСОБА_6 
У серпні 2016 року їй стало відомо про те, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції від 28 березня 2013 року на цей автомобіль було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження на підставі статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у порядку примусового виконання виконавчого листа у справі № 2/503/2/2012 про стягнення з ОСОБА_6 грошових коштів. У розгляді цієї справи вона не брала участь, а автомобіль, на який накладено арешт, є спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим під час накладення на нього арешту повинен був бути дотриманий спеціальний порядок, передбачений законодавством для арешту майна, та якого не дотримався державний виконавець. 
З огляду на викладене просила звільнити з-під арешту легковий автомобіль марки «Ssang Yong», модель «Kyron», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Чопик О. П. від 17 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог про те, що спірний автомобіль, на який накладено арешт, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Рішенням апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 з інших правових підстав. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що державним виконавцем обґрунтовано накладено арешт на спірний автомобіль, яким на час вирішення спору користувалися ОСОБА_4 та ОСОБА_6, заборгованість за виконавчим листом на теперішній час ОСОБА_6 не погашена, а тому законних підстав для звільнення з-під арешту спірного автомобіля немає. Крім того, ОСОБА_4 не зверталася до суду з позовом щодо поділу вказаного спірного автомобіля та визнання за нею права власності.
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.  
Касаційна скарга мотивована тим, що звернення стягнення на об'єкт права спільної сумісної власності без попереднього визначення частки боржника та виділення її в натурі суперечить, зокрема, статті 73 СК України, статті 371 ЦК України, частині шостій статті 52 Закону України «Про виконавче провадження». 
Крім того, зазначає, що суддя ОСОБА_7. станом на 08 грудня 2016 року не мала права здійснювати правосуддя, оскільки в цей день у встановленому порядку була звільнена з посади судді, надавши відповідне рішення Вищої ради юстиції та лист голови Вищої ради юстиції.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
17 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.
Судом установлено, що ОСОБА_4 з 24 квітня 1999 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі ОСОБА_6
Встановлено, що за час шлюбу 27 вересня 2011 року ОСОБА_4 і                ОСОБА_6 придбали автомобіль марки «Ssang Yong», модель «Kyron»,                  2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 27 вересня 2011 року.
ОСОБА_6 є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа у справі № 2/503/2/2012 про стягнення з нього на користь стягувача СФГ «Рой» суми боргу в розмірі 111 тис. 100 грн та судових витрат.  
Під час виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції відповідно до постанови від 28 березня 2013 року було накладено арешт на вказаний автомобіль.
17 квітня 2013 року державним виконавцем здійснено опис арештованого майна, а саме спірного автомобіля, про що складено відповідний акт.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд,  якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.
30 вересня 2016 року набули чинності закони України від 2 червня 2016 року № 1401-VIIIта № 1402-VIII, відповідно «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та «Про судоустрій і статус суддів».
Законом України № 1401-VIIIстаттю 126 Конституції України викладено у новій редакції, зокрема пунктом 4 частини шостої визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є підставою для звільнення судді. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 у редакції цього Закону рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя.
За частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1401-VIIIз дня набрання чинності цим Законом призначення, припинення повноважень та звільнення суддів здійснюється відповідно до Конституції України з урахуванням внесених цим Законом змін.
Рішенням Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року № 3151/0/15-16 звільнено ОСОБА_7 з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Зазначене рішення надіслано головою Вищої ради юстиції 20 грудня 2016 року за № 12798/0/916.
Таким чином, 08 грудня 2016 року справу розглянуто апеляційним судом і вирішено неповноважним складом суду. 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Проте апеляційний суд у порушення вимогпункту 1 частини першоїстатті 411 ЦПК України розглянув і вирішив справу неповноважним складом суду з огляду на прийняття Вищою радою юстиції рішення від 08 грудня 2016 року про відставку судді апеляційного суду ОСОБА_7 
За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            С.Ф. Хопта 

О.В.Білоконь

Є.В.Синельников