Постанова 
Іменем України
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 758/1573/14-ц
провадження № 61-17796св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_3, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у складі судді Чобіток А. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя.
 
У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. 
 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у складі судді Захарчук С. С. відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа - ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя.
 
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.  
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року.
 
Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження мотивована тим, що ОСОБА_2 не виконав вимог ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року у встановлений судом строк, а саме: не подав заяву про поновлення строку та не сплатив судовий збір. При цьому із надісланої ОСОБА_2 рекомендованої кореспонденції вбачається, що остання повернута до суду «за закінченням терміну зберігання».
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року, ОСОБА_2, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху він не отримував, що унеможливило усунення недоліків та виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року. 
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити оскаржувану судову ухвалу без змін, оскільки вона ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до підпункту  4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
04 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу. 
 
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд допустив порушення вимог процесуального закону.
 
Відповідно до статті 72 ЦПК України 2004 року право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.
 
Положення частини першої статті 294 ЦПК України визначає строки апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, які становлять десять днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
На підставі частини третьої статті 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
 
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд зазначив, що до апеляційного суду повернулось поштове відправлення з відміткою на конверті «за закінченням терміну зберігання», а тому вважав, що ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами і до встановленого судом строку не усунув недоліки апеляційної скарги.
 
Такий висновок суду є передчасним, оскільки поштове відправлення повернулось до суду апеляційної інстанції з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про неотримання заявником ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а отже ОСОБА_2 не мав можливості виконати вимоги ухвали у встановлений судом строк.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (пункт 8 частини першої стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).
 
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
 
За змістом пункту 1 статті 6 зазначеної Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями,  доступ до суду.
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Із матеріалів справи та змісту оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що судом при розгляді справи допущено неправильне застосування норм процесуального права.
 
Частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року скасувати, справу направити до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                              Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                                         О. В. Білоконь  

                                                                                                     Б. І. Гулько 

                                                                                                     Є. В. Синельников

                                                                                                     Ю. В. Черняк