ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  915/865/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,
секретар судового засідання - Овчарик В.М.,
за участю представників:
позивача - не з'явився,
відповідача - Колесникова В.В. (адвокат, дов. від 31.05.2018),
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Корпорейшен"
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2017 (суддя Смородінова О.Г.) та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 (судді: Богатир К.В., Лашин В.В., Мишкіна М.А.) у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Корпорейшен"
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Корпорейшен" (далі - ТОВ "Інвест Корпорейшен") заборгованості за договором фінансового лізингу від 02.07.2016 № 4И16047ЛИ (далі - договір), яка складається із відсоткової винагороди за користування майном за період із 29.12.2016 по 15.06.2017 і пені за порушення строків сплати відсоткової винагороди за період із 02.03.2017 по 11.08.2017.
Позовні вимоги обґрунтовано нормами статей 806, 627, 526, 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та мотивовано тим, що у порушення умов договору лізингоодержувач своїх зобов'язань за цим договором належним чином не виконав, а саме не сплатив усіх необхідних платежів із відсоткової винагороди за користування майном.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.02.2018, позов задоволено повністю.
Судові рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, заперечення відповідача на позовні вимоги щодо недодержання сторонами при укладенні спірного договору вимог чинного законодавства до форми такого договору (обов'язковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору), у зв'язку із чим він є нікчемним, тому не тягне жодних юридичних наслідків для його сторін, судом до уваги не взято, оскільки норми ЦК, які регулюють правовідносини між сторонами договору фінансового лізингу, не містять вимог про нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію зазначеного типу договорів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі відповідач просить рішення та постанову скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування наведеної ним правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме положень статей 203, 210, 215, 220, 236, 657, 760, 793, 794, 806 ЦК, статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", порушення норм процесуального права, а саме положень статей 236, 286- 291, 294, 308 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), наголошуючи на тому, що:
- спірний договір є нікчемним, оскільки ним було передбачено перехід права власності на нерухоме майно після сплати всіх лізингових платежів, що свідчить про необхідність його обов'язкового нотаріального посвідчення;
- предметом лізингу згідно з договором є нерухомість, тому при укладенні договору лізингу необхідно застосовувати норми, які регулюють оренду нерухомого майна, а саме статті 793, 794 ЦК;
- суди не взяли до уваги правового висновку Верховного Суду України у справі № 363/3673/14-ц (6-648цс16).
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу) 
Відзиву на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходило.
Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.06.2016 ТОВ "Інвест Корпорейшен" було заповнено та подано ПАТ КБ "ПриватБанк" письмове клопотання (заяву) про надання у лізинг - майна, зазначеного у додатку 1 цієї заявки, на суму 99 254 828,00 грн, строк лізингу - по 25.06.2036.
02.07.2016 між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ТОВ "Інвест Корпорейшен" укладено договір фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 1.1 договору, банк є власником нерухомого майна, яке зазначено у додатку № 1 договору (далі - майно). Банк передає лізингоодержувачу майно, а лізингоодержувач приймає майно від банка у платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу.
Відповідно до умов договору:
1.2. На дату укладання цього договору вартість майна становить 99 254 828,00 грн.
1.4. Для здійснення лізингоодержувачем платежів за цим договором банк відкриває рахунки:
- рахунок для сплати вартості предмета лізингу № 20713050000948;
- рахунок для сплати винагород за лізингом № 20785050001298.
2.1. Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком № 2.
За змістом пункту 2.3 розділу 2 договору лізингоодержувач сплачує банку:
2.3.1 винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)" у сумі 500,00 грн у день укладання цього договору;
2.3.2 відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном і 360 днів у році, щомісяця у період із 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само у термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений у додатку № 2;
2.3.3 у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань зі сплати лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном становить 24 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна згідно з додатком № 2;
2.3.4 лізингоодержувач сплачує банку на відповідний рахунок, зазначений у пункті 1.4 цього договору, винагороду за користування майном, отриманим у лізинг, у розмірі, що визначається за формулою.
Розрахунок винагороди здійснюється 25-го числа кожного поточного місяця, починаючи із дати прийому-передачі майна у лізинг. Нарахування та сплата винагороди здійснюється щомісячно з 25-го числа по останній день місяця, а так само у термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений у додатку № 2, або дату остаточного погашення заборгованості за цим договором у день дострокового повного виконання зобов'язань за цим договором. У випадку несплати винагороди за користування майном, отриманим у лізинг, у зазначений термін винагорода вважається простроченою.
За умовами пункту 2.4 договору банк має право в односторонньому порядку змінити розмір винагороди та/або платежів із відшкодування інших витрат банка, пов'язаних із виконанням цього договору при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що протягом усього терміну дії цього договору майно є власністю банка.
Відповідно до пункту 5.2.1 договору банк зобов'язується передати майно у платне користування лізингоодержувачу на умовах та у строки, обумовлені цим договором.
Пунктом 6.2.6 договору передбачено, що лізингоодержувач зобов'язується використовувати майно за цільовим призначенням, запобігати його розкраданню, загибелі, ушкодженню або псуванню.
За змістом пункту 6.2.11 договору лізингоодержувач зобов'язується сплачувати банку:
- винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)";
- лізинговий платіж (суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна);
- відсоткову винагороду за користування майном;
- винагороду за користування майном отриманим у лізинг;
- інші витрати банка, безпосередньо пов'язані із цим договором.
Пунктом 7.1 Договору визначено, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань зі сплати лізингових платежів, винагород він сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначений у цьому пункті, може бути на розсуд банку зменшений. У разі такого зменшення розміру пені банк шляхом, обраним ним на свій розсуд (повідомлення через систему ПЗ "Приват24", клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, SMS-повідомлення або іншим шляхом), повідомляє лізингоодержувача протягом 5 днів із дати прийняття рішення про зменшення розміру пені. При цьому, додаткового узгодження сторін не потрібно.
Згідно з пунктом 9.1 договору строк його дії - із дати підписання цього договору по 25.06.2036. У частині невиконаних сторонами зобов'язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінено у разі дострокового виконання зобов'язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору.
Відповідно до пункту 9.2 договору він набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору обумовлений строком лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання сторонами усіх зобов'язань за ним.
Договір підписано зі сторони банку - ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі голови правління, зі сторони лізингоодержувача - ТОВ "Інвест Корпорейшен" в особі директора, усі підписи скріплено печатками підприємств.
У додатку № 1 до Договору наголошено, що банк є власником нерухомого майна та зазначено найменування нерухомого майна (предмета фінансового лізингу), а саме:
1) за адресою: Миколаївська область, Братський район, сщ. Людмилівка, вул. Урожайна, 2: адмінбудинок-А-1 площею 93,9 м^2; прохідна-Б-1 площею 11,8 м^2; обмивочний пункт-Д-1 площею 36,1 м^2; виробничий блок Ж-1 площею 12,8 м^2; тарний склад-Е-1 площею 44,4 м^2; майстерня К-1 площею 34,2 м^2; дизельна насосна-Л-1 площею 83,7 м^2; блок пункту В-1; вбиральня Г-1; пожежний блок-З-1; гараж з підсобкою М-1; погріб - О-п/д; вежа-Р-1; огорожа-№1-7; споруди-№8-11; замощення-№1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 464349148214, вартість - 28 984 406,00 грн);
2) за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Решетєєва, 2: контори з каменю літ. А-1 загальною площею 82,4 м^2; бані з каменю літ. Б-1 загальною площею 24,7 м^2; прохідної з каменю літ. В-1 загальною площею 5,2 м^2; майстерні з каменю літ. Г-1 загальною площею 54,1 м^2; гаражу з каменю літ. Д-1 загальною площею 96,3 м^2; майстерні з каменю літ. Е-1 загальною площею 28,6 м^2; пожежне депо операторної з каменю літ. Ж-1 загальною площею 32,3 м^2; розливочної з каменю літ. З-1 загальною площею 31,7 м^2; насосної з каменю літ К-1 загальною площею 44,9 м^2; вбиральні з цегли літ. Л-1; вбиральні з цегли літ. М-1; товарно-матеріального складу з каменю літ. Н-1 загальною площею 92,7 м^2; архіву з каменю літ. О-1 загальною площею 76,5 м^2; сараю-підвалу з каменю літ. П-1; огорож №1-6; споруд за №7-18 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 886196048248, вартість - 23 200 771,00 грн);
3) за адресою: Миколаївська область, Новобузький район, м. Новий Буг, вул. Вокзальна (колишня вул. Островського), 1: адмінбудівлі з каменю за літ. А, загальною площею 157,9 м^2; житловою площею 119,8 м^2; пожежного блоку з каменю літ. Б загальною площею 132,1 м^2; насосної станції з каменю літ. В загальною площею 58,2 м^2; кладової з цегли літ. Г загальною площею 70,6 м^2; розливочної з цегли літ. Д, загальною площею 41,7 м^2; прохідної з цегли літ. Е загальною площею 6,6 м^2; вбиральні з цегли літ. Ж; тарного навісу літ. З; огорож №1, 2, 3; споруд № 4, 5, 6, 7, 8-30 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 891044948245, вартість - 19 259 352,00 грн);
4) за адресою: Миколаївська область, Баштанський район, с. Добре, вул. Привокзальна, 30: адмінбудівлі з кам. обкл. цегл. літ А-2 загальною площею 250,1 м^2; операторної з кам. літ. Б-1 загальною площею 18,5 м^2; адмінбудівлі з цегли літ. В-1 загальною площею 66,7 м^2; господарчого сараю з кам. літ. Д-1 загальною площею 44,5 м^2; пожарного сараю з кам. літ. Е-1 загальною площею 143,0 м^2; обмивочного пункту з кам. обкл. цегл. літ. Ж-1 загальною площею 72,0 м^2; насосної з кам. літ. З-1 загальною площею 43,4 м^2, красного уголка з кам. літ.К-1 загальною площею 153,8 м^2; убиральні з цегл. літ. Г-1; естакади наливної № 9; резервуарів № 10, 15/2000 м^3 №10, 11; резервуару № 21/700 м^3 № 12; резервуару № 19/400 м^3 № 13; резервуару № 3/100 м^3 № 14; резервуару № 1/300 м^3 № 15; резервуару № 12/200 м^3 № 17; резервуару № 18/400 м^3 № 19; резервуару № 20/700 м^3 № 20; резервуару № 22/75 м^3 № 21; резервуарів №№ 23, 24, 25/75 м^3 № 21а; резервуарів №№ 26, 27, 28, 5, 8/75 м^3, № 6, 7/50 м^3 № 23; резервуару № 16/50 м^3 № 24; пожежної водойми № 22; огорож №№ 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31; водопроводу № 32; замощень №№ I, II, III (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 890985148206, вартість - 27 810 299,00 грн).
У додатку № 2 до договору сторони визначили графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості майна).
Відповідно до договору банк на праві власності передав, а лізингоодержувач - прийняв предмет лізингу (нерухоме майно) у платне володіння та користування, про що сторонами складено, підписано та скріплено печатками відповідний акт № 1 прийому-передачі майна (додаток № 3 до договору).
У подальшому між сторонами до договору було укладено декілька додаткових угод, а саме:
- від 02.07.2016 (підписана та скріплена печатками обох сторін);
- від 07.07.2016 (підписана електронним цифровим підписом) щодо зміни редакції пункту 1.4 основного договору;
- від 29.07.2016 (підписана та скріплена печатками обох сторін) щодо зміни редакції, зокрема, пункту 1.4 основного договору;
- від 05.08.2016 (підписана електронним цифровим підписом) щодо внесення змін до пункту 9.1 і додатку № 2 до основного договору. Відповідно до цієї додаткової угоди пункт 9.1 договору викладено у такій редакції: "9.1 Строк дії цього договору з дати підписання по 25.06.2026. У частині невиконаних сторонами зобов'язань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобов'язань лізингоодержувача за договором, у випадку розірвання договору". Також цією додатковою угодою внесено зміни до додатку № 2 до договору і складено новий графік лізингових платежів (графік відшкодування вартості майна);
- від 03.11.2016 (підписана електронним цифровим підписом) щодо внесення змін до пунктів 2.3.2, 2.3.3 основного договору: лізингоодержувач сплачує банку відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи із фактичної кількості днів користування майном і 360 днів у році, щомісяця у період із 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само у термін сплати останньої суми лізингового платежу, зазначений у додатку № 2 (пункт 2.3.2); у випадку порушення лізингоодержувачем зобов'язань зі сплати лізингових платежів, передбачених цим договором, відсоткова винагорода за користування майном становить 21 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна згідно з додатком № 2 (пункт 2.3.3).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивач на праві власності передав відповідачеві, а ТОВ "Інвест Корпорейшен" прийняло у платне володіння та користування за актом № 1 прийому-передачі майна від 02.07.2016 без зауважень нерухоме майно загальною вартістю 99 254 828,00 грн.
Право власності позивача на зазначене нерухоме майно підтверджується інформаційними довідками із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна: від 09.06.2016 № 60977827, від 07.06.2016 № 60875081, від 31.08.2016 № 67027588, від 09.06.2016 № 60977394.
За умовами пункту 3.3 договору з дати підписання сторонами акта прийому-передачі майна лізингоодержувач приймає його від банку в платне володіння та користування, та починаючи саме із дати прийому-передачі майна у лізинг здійснює обумовлені договором розрахунки із лізингодавцем (зокрема сплату винагород, обумовлену пунктами 2.3.2, 2.3.4 договору).
Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем узятих на себе договірних зобов'язань щодо сплати всіх необхідних платежів, які передбачено умовами Договору.
Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК) передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК).
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК).
Заборгованість відповідача за відсотковою винагородою за користування предметом лізингу становить 3 921 258,41 грн за період з 29.12.2016 по 15.06.2017; останнє часткове погашення цієї заборгованості було здійснено відповідачем 30.06.2017. Прострочення зі сплати відсоткової винагороди виникло з 01.03.2017. Пеню у сумі 294 115,80 грн за порушення строків сплати відсоткової винагороди нараховано позивачем за період із 02.03.2017 по 11.08.2017.
Відповідач не спростовує розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість і доведеність позовних вимог.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу 
Колегія суддів не погоджується із доводами скаржника про те, що договір є нікчемним, оскільки його не посвідчено нотаріально, з огляду на таке.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 ГК).
Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2 статті 180 ГК).
Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 ГК).
Позивач та відповідач дійшли згоди про те, що договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін (пункт 9.2 Договору).
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (стаття 209 ЦК). 
За змістом статті 806 ЦК за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 
У частині 2 статті 806 ЦК передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. 
Системне тлумачення частини 2 статті 806 ЦК та параграфу 1 Глави 58 ЦК свідчить, що у частині 2 статті 806 ЦК закріплена бланкетна норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 Глави 58 ЦК).
Відповідно до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися тільки норми параграфу 1 Глави 58 ЦК, а не інші параграфи цієї глави. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Враховуючи наведене, господарські суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку, що договір, укладений між позивачем і відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення, тому немає підстав вважати такий договір нікчемним.
До того ж за правилами статей 15, 16 ЦК, статті 20 ГК і статті 1 ГПК кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу.
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
За змістом статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Однак вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду за наявності відповідного спору.
Колегія суддів також звертає увагу, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина 1 статті 216 ЦК).
До спірного договору не застосовуються будь-які встановлені ЦК або іншим законом особливості щодо форми його укладання. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК, згідно з якою:
1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. 
2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. 
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення або державну реєстрацію цього договору не існувало, законодавством для сторін спірного договору такі дії не визнано обов'язковими.
Колегія суддів відхиляє також доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.01.2017 у справі № 363/3673/14-ц, та погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що посилання відповідача на неї є хибними, оскільки правовідносини, щодо яких Верховним Судом України висловлено правову позицію, виникли на підставі договору фінансового лізингу, предметом якого, по-перше, був транспортний засіб (у цій справі - нерухомість), а по-друге, стороною договору у справі № 363/3673/14-ц виступала фізична особа-підприємець (у цій справі - юридична особа), тобто правовідносини за спірним договором у справі, що розглядається, не є аналогічними або подібними правовідносинам у справі № 363/3673/14-ц.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд
Згідно зі статтею 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені рішення та постанову судами попередніх інстанцій ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.
Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест Корпорейшен" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 у справі № 915/865/17 залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                 Ю.Я. Чумак

Судді:                                                                                                    Т.Б. Дроботова

                                                                                                    К.М. Пільков