Постанова
Іменем  України 
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 759/17164/16-ц
провадження № 61-28196св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,               Курило В. П.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5,
представник позивача - адвокат ОСОБА_6,
відповідачі - ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ОСОБА_11,
представник ОСОБА_7 - ОСОБА_12,
представник комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» - Коміссарова Тамара Антонівна,
представник ОСОБА_10 - ОСОБА_7,
третя особа - Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація,
представник третьої особи - ОСОБА_14,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва в складі судді Миколаєць І. Ю. від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф., Лапчевської Д. В. від 06 червня                    2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року  представник позивача ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про зміну договору найму житла.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року  провадження у вказаній справі закрито.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що оскільки у даному спорі сторони, предмет та підстави позову тотожні суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі.

У липні 2017 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах, та інтересах малолітнього ОСОБА_8, через свого представника - ОСОБА_6, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року, у якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати зазначені судові ухвали та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що предмет позову та підстави позову різні. У справі № 759/225/16-ц вона просила встановити порядок користування жилими приміщеннями квартири за адресою: м. Київ, просп.. Палладіна, 24, кв. 32, а у даній справі вона просила змінити договір найму житлових приміщень у вказаній квартирі.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2018 року  ОСОБА_7 подала заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у яких просила касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах, та інтересах малолітнього ОСОБА_8 відхилити, а судові ухвали залишити без змін. Указує на те, що позивач зловживаючи своїми правами, знову звернулася до суду з аналогічним позовом та тими ж сторонами. Правовою підставою обґрунтування позовних вимог стали ті ж самі норми статтей 63, 64, 66, 67, 104 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пункт 41, 42 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Тому правильними є висновки судів про те, що у даному спорі сторони, предмет та підстави позову тотожні, відтак провадження підлягає закриттю.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції 2004 року, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судами встановлено, що згідно із матеріалами цивільної справи                              № 759/225/16-ц, ОСОБА_4 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 зверталась до суду з позовом до                  ОСОБА_7, яка також представляла інтереси неповнолітніх               ОСОБА_8 та ОСОБА_15, ОСОБА_10, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ОСОБА_11, третя особа - Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація, у якому, з урахуванням зменшення позовних вимог просила виділити їй з малолітнім сином в окреме користування кімнату площею 9,40 кв.м у квартирі № 32 по просп.. Палладіна, 24, а іншим мешканцям квартири - кімнати площею 17,2 кв.м та 14,9 кв.м. Кухню, ванну, коридор, туалет залишити в загальному користуванні. Змінити умови договору найму житлового приміщення у квартири - розділити особовий рахунок на квартиру з укладенням окремих договорів найму жилих приміщень у відповідності із встановленим порядком користування. Зобов'язати                         КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» укласти з нею окремий договір найму  на кімнату площею 9,40 кв.м.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 листопада                       2016 року яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від   02 березня 2017 року, у задоволенні позову було відмовлено.

У даній справі позивач заявила вимоги до тих же відповідачів та просить змінити договір найму житлових приміщень у квартирі АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування їй разом з неповнолітнім сином в окреме користування ізольовану жилу кімнату площею 9,40 кв.м. з балконом та виділити у користування інших мешканців кімнати площею           17,3 кв.м з балконом та 14,9 кв.м. кухню, ванну, коридор, туалет залишити в загальному користуванні.

Оскільки у даному спорі сторони, предмет та підстави позову тотожні, висновки судів про необхідність закриття провадження у вказаній справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції                     2004 року, є правильними.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент розгляду попередньої справи, на яку суд послався як на тотожну справу, спірне житло було приватизоване не заслуговують на увагу, оскільки на час розгляду цієї справи рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року  було визнано недійсним розпорядження про приватизацію спірного житла.

За таких обставин, доводи касаційної скарги про те, що у справах різні позовні вимоги та різна правова природа правовідносин, суперечать матеріалам справи №759/225/16-ц та даної справи.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                   М. Є. Червинська
 
                                                                                                           В. М. Коротун
 
                                                                                                           В. П. Курило