ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року 
м. Київ

Справа №  917/1410/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко І.М.,

учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Механізований будівельний центр",
представник позивача - не з'явився,
відповідач - Полтавське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України,
представник відповідача - Павленко О.В., головн. спец. відділу (дов. від 18.07.2017),    
                                                                        
розглянув касаційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 (головуючий - Терещенко О.І., судді: Сіверін В.І.,Слободін М.М.)
у справі № 917/1410/17 
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Механізований будівельний центр" (далі - Товариство)
до Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення)
про скасування рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд
ВСТАНОВИВ:
Товариство звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Відділення про скасування рішення від 18.07.2017 № 01/75рш у справі                                          № 01-13-50/61-2017 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (далі - Рішення АМК).
Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.12.2017 у справі                           № 917/1410/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для визнання Рішення АМК недійсним. 
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 рішення місцевого господарського суду зі справи скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову: скасовано Рішення АМК, яким визнано дії Товариства щодо неподання інформації Відділенню на вимогу від 22.05.2017 № 01/2440 у встановлений головою територіального відділення строк порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції"; стягнуто з Відділення на користь Товариства  3360,00 грн. судового збору.
Відділення, посилаючись на порушення судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції судовий акт апеляційного господарського суду зі справи скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. Так, згідно з доводами Відділення, викладеними у касаційній скарзі:
- судом апеляційної інстанції не враховано те, що кінцевий термін надання відповіді на вимогу голови Відділення від 22.05.2017 № 01/2440 був 06.06.2017, а у випадку ненадання інформації у визначений строк передбачена відповідальність згідно з пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції". При цьому Товариством лише 09.06.2017 було подано позов про визнання протиправною та скасування вимоги Відділення;
- зупинення розгляду справи органом Антимонопольного комітету України згідно із законом є його правом, а не обов'язком, тоді як вказане невірно трактується Товариством та судом апеляційної інстанції як обов'язок Відділення всупереч приписам чинного законодавства;
- визначені статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстави для визнання Рішення АМК недійсним відсутні, оскільки Відділення діяло в межах визначених законодавчих положень та на підставі підтверджених фактів.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення представника Відділення, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що Рішенням АМК:
- визнано дії Товариства щодо неподання інформації Відділенню на вимогу від 22.05.2017 № 01/2440 у встановлений головою територіального відділення строк порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції";
- за вчинене порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 33 983,00 грн.                (1999 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).
Рішення АМК мотивовано, зокрема, такими фактичними даними:
- Товариство є суб'єктом господарювання у розумінні статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції";
- відповідно до вимог Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Закону України  "Про захист економічної конкуренції", Закону України "Про публічні закупівлі" та відповідно до запиту на отримання публічної інформації - звернення ГО "ІВ Полтавщина" від 13.02.2017 б/н (вх. від 16.02.2017 № 02/02ел) Відділенням здійснюється дослідження ринку закупівель товарів, робіт та послуг за державні кошти на предмет дотримання законодавства про захист економічної конкуренції у сфері закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, зокрема тендеру на послуги з утримання в належному санітарно-технічному стані об'єктів благоустрою, зелених насаджень, у тому числі утримання вулично -дорожньої мережі міста Полтави (на 2017 рік);
- у зв'язку з наведеним Відділенням направлено Товариству вимогу від 22.05.2017 № 01/2440 про надання в 5-ти денний термін інформації з переліком питань, які стосуються дослідження вказаного товарного ринку;
- вимога від 22.05.2017 № 01/2440 про надання інформації отримана Товариством 01.06.2017;
- у встановлений головою Відділення строк відповідь на вимогу не надійшла;
- звернень чи клопотань від Товариства щодо продовження терміну надання інформації на вимогу до Відділення не надходило;
- відсутність інформації від Товариства на вимогу Відділення не дає змоги здійснити дослідження закупівлі послуг з утримання в належному санітарно-технічному стані об'єктів благоустрою, зелених насаджень, у тому числі утримання вулично -дорожньої мережі міста Полтави (на 2017 рік).
Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:
- 09.06.2017 Товариство звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення про визнання протиправною та скасування вимоги голови Відділення від 22.05.2017 № 01/2440 про надання інформації;
- постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2017 у справі № 816/935/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017, у задоволенні позову Товариства відмовлено;
- 20.11.2017 Товариство надіслало на адресу Відділення відповідь на вимогу від 22.05.2017 № 01/2440 про надання інформації.
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним Рішення АМК.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно з частинами першою та другою статті 12 того ж Закону для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення.
Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом.
У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 7 наведеного Закону у сфері формування та реалізації конкурентної політики, сприяння розвитку конкуренції, нормативного і методичного забезпечення діяльності Антимонопольного комітету України та застосування законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб інформацію, у тому числі з обмеженим доступом, необхідну для дослідження ринків, а також інформацію про реалізацію конкурентної політики.
Згідно з пунктами 5 та 12 частини першої статті 17 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має, зокрема, такі повноваження: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).
Статтею 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, зокрема, що:
- розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом; 
- невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Статтею 22^1 цього ж Закону передбачено, що суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб'єктам господарювання.
Виходячи з положень зазначених норм чинного законодавства, а також встановлених фактичних обставин справи, Відділення у межах наданих йому повноважень мало право витребувати у Товариства відповідну інформацію (необхідну для дослідження ринку закупівель товарів, робіт та послуг за державні кошти на предмет дотримання законодавства про захист економічної конкуренції у сфері закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти), а Товариство, у свою чергу, зобов'язане було надати таку інформацію у встановлений строк (наведена позиція узгоджується з висновком щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 зі справи № 5023/598/12).
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.
Підставами ж для визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Згідно з положеннями ГПК України (як в редакції, чинній до 15.12.2017, так і в редакції, чинній з 15.12.2017):
- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (частина перша статті 4^3 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017; частина перша статті 13 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017);
- сторони у справі обґрунтовують свої, зокрема, вимоги поданими суду доказами (частина друга статті 4^3 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017; частина перша статті  14 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017);
- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх, зокрема, вимог (частина перша статті 33 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017; частина перша статті  74 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017);
- господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина перша статті 34 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017; частина перша статті 76 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017).
Місцевий господарський суд, на відміну від суду апеляційної інстанції, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права та з наведенням у рішенні зі справи необхідного мотивування, встановивши обґрунтованість висновків Відділення стосовно наявності в діях Товариства порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації органу АМК у встановлені його Головою строки, за що в межах розміру, визначеного Законом України "Про захист економічної конкуренції", накладено штраф, - дійшов обґрунтованого висновку стосовно відсутності передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним, а тому й правомірно відмовив Товариству в задоволенні його позовних вимог.
Апеляційний господарський суд, у свою чергу, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив, зокрема, з того, що Товариством було оскаржено у судовому порядку вимогу від 22.05.2017 № 01/2440 про надання інформації (до окружного адміністративного суду), а орган Антимонопольного комітету України, у свою чергу, мав визначену приписами частини другої статті 38 Закону України "Про захист економічної конкуренції" можливість зупинити розгляд справи № 01-13-50/61-2017 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" до вирішення пов'язаної з нею іншої справи в адміністративному порядку, чого не зробив. Відповідно, висновок суду першої інстанції про те, що дії Товариства щодо ненадання інформації на вимогу голови Відділення від 22.05.2017 № 01/2440 у встановлений у вимозі строк є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", є передчасним та таким, що не відповідає принципам справедливого судового розгляду.
Водночас судом апеляційної інстанції не враховано дійсного змісту частини другої статті 38 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відповідно до якої розгляд справи може бути зупинено з власної ініціативи відповідного органу Антимонопольного комітету України чи за заявою особи, яка бере участь у справі, до завершення розгляду органом Антимонопольного комітету України, господарським судом пов'язаної з цією справою іншої справи або до вирішення державним органом пов'язаного з нею іншого питання. Про зупинення розгляду справи та його поновлення приймається розпорядження. 
Відповідно до статті 1 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Статтею 2 ГПК України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.
За змістом пункту 3 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Положеннями частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, чинній станом на час звернення Товариства з адміністративним позовом до суду про визнання протиправною та скасування вимоги голови Відділення від 22.05.2017 № 01/2440 про надання інформації) передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Разом із цим частиною другою статті 4 КАС України у цій же редакції визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Отже, виходячи з положень наведеної норми законом може бути передбачено вирішення певних категорій публічно-правових спорів у порядку іншого судочинства.
Так, Законом України "Про захист економічної конкуренції", який визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, саме і встановлено інший порядок судового вирішення спорів за участю органів Антимонопольного комітету України.
Зокрема, положеннями частини першої статті 60 цього Закону передбачено право заявника, відповідача, третьої особи оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду.
З огляду на зміст цієї норми та зважаючи на положення статті 12 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), частини другої статті 4 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017), справи зі спорів про оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами ГПК України, за винятком, відповідно до положень статті 19 КАС України (у цій же редакції), вирішення справ щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб'єктам господарювання, а також справ за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб'єктам господарювання.
Таким чином, у Відділення не було законних підстав для зупинення розгляду справи № 01-13-50/61-2017 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції", про що помилково зазначив суд апеляційної інстанції. Вказаний помилковий висновок вплинув і на результат вирішення справи № 917/1410/17 судом апеляційної інстанції, у тому числі став причиною безпідставного скасування правильного і законного рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
У відповідності до статті 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
З урахуванням викладеного постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення місцевого господарського суду - залишенню в силі.
Поворот виконання постанови суду апеляційної інстанції Касаційним господарським судом не здійснюється за відсутності відповідної заяви Відділення та документа, який підтверджував би, що суми, стягнуті за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку (частина шоста статті 333 ГПК України); це не позбавляє Відділення права, за наявності відповідних підстав, звернутися до суду першої інстанції із заявою про поворот виконання постанови суду апеляційної інстанції у відповідності до приписів частин дев'ятої та десятої статті 333 ГПК України.
У зв'язку з тим, що касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, а рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено - залишенню в силі, витрати зі сплати судового збору в сумі 3200,00 грн. за розгляд справи в суді касаційної інстанції підлягають стягненню з Товариства на користь Відділення.
Керуючись статтями 129, 308, 312, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити повністю.
2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2018   у справі № 917/1410/17 скасувати.
3. Рішення господарського суду Полтавської області від 05.12.2017 у справі                           № 917/1410/17 залишити в силі.
4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Механізований будівельний центр" на користь Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 3200,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.
5. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Полтавської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  І. Булгакова

Суддя                                                                                                  Б. Львов 

Суддя                                                                                                   В. Селіваненко