Постанова
Іменем України
09 липня 2018 року
м. Київ
 
справа № 212/3935/16-ц
 
провадження № 61-21290св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
представники відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року у складі судді Тимошенко Т. І. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Барильської А. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - 
ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона, працюючи протягом тривалого часу на ПАТ «Кривбасзалізрудком» у шкідливих умовах праці, отримала професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком медико-соціальної експертної комісії від 24 листопада 2015 року їй первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 30 % з призначенням чергового переогляду.
 
Зазначила, що з вини відповідача вона втратила здоров'я, працездатність, змушена терпіти хронічні фізичні болі, її непокоїть задишка при незначному фізичному навантаженні, важкість у грудній клітині, виникає періодичний біль у попереково-крижовому відділі хребта та правому тазостегновому суглобі, через болі в колінах та ліктьових суглобах в неї порушена хода. У зв'язку із чим змінився її спосіб життя, що призвело до моральних страждань.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд стягнути на її користь з 
ПАТ «Кривбасзалізрудком» 275 600 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області віл 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_4 20 тис. грн 
у рахунок відшкодування моральної шкоди без урахування податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що, керуючись вимогами статті 153, частини першої статті 237-1 КЗпП України, статті 4 Закону України «Про охорону праці», ПАТ «Кривбасзалізрудком» зобов'язаний відшкодувати на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у зв'язку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Кривбасзалізрудком» відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 
2016 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним й обґрунтованим, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Крім того, районним судом зроблені вірні висновки відносно того, що у зв'язку із отриманням ОСОБА_4 професійних захворювань на виробництві у ПАТ «Кривбасзалізрудком» останнє зобов'язано відшкодувати моральну шкоду.
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконним та необґрунтованими, ухвалені з порушенням норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначало, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Суди попередніх інстанцій не звернули уваги на відсутність доказів вини відповідача у справі. Судом першої та апеляційної інстанцій помилково взято до уваги, як підставу для задоволення позову, наявність шкідливих умов праці на підприємстві та перевищення гранично допустимих нормативів. При цьому судами не враховано, що відповідно до гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 року № 528, наявність шкідливих умов праці на підприємствах законодавчо допускається та вони характеризуються такими рівнями шкідливості виробничих факторів, які перевищують гігієнічні нормативи і здатні чинити несприятливий вплив на організм працюючого. Тому вважало, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється та наявність шкідливих умов праці є об'єктивним явищем.
Крім того, вважало, що судами не враховано те, що ОСОБА_4, укладаючи з ним трудовий договір відповідно до статті 29 КЗпП України, була повідомлена й ознайомлена під розпис про її права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де вона буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, її права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивачка свідомо прийняла запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження її здоров'я. Вважало позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеними. Документи, на які посилається позивачка, як на підставу заподіяння моральної шкоди, зокрема довідку медико-соціальної експертної комісії, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного 

захворювання, виписні епікризи, свідчать лише про наявність професійного захворювання та жодним чином не може бути беззаперечними доказами перенесення позивачкою моральних страждань.
 
У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу 
ПАТ «Кривбасзалізрудком»від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, в якому зазначено про те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, розмір моральної шкоди визначений в межах заявлених позовних вимог.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_4, працюючи за професією - стовбуровим в ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 16 січня 2001 року по 02 червня 2015 року в шкідливих умовах праці з параметрами, що перевищували гранично допустимі норми, отримала професійне захворювання (а.с. 6-10).
 
Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 20 серпня 2015 року позивачці встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом: 
1. Хронічне обструктивне захворювання легень обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група «А». ЛН першого-другого ст. Радикулопатія попереко-крижова з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом (а.с. 9-10).
 
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 13 жовтня 2015 року встановлена причина зазначеного професійного захворювання, зокрема робота протягом 13 років та 2 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу (а.с.9-10).
 
Висновком медико-соціальної експертної комісії від 24 листопада 2015 року ОСОБА_4при повторному переогляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 30 %, з наступною датою переогляду 01 листопада 2016 року (а.с. 11).
 
Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
 
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
 
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходили з того, що причиною професійного захворювання позивачки є тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, тому, керуючись частиною першою статті 237-1 КЗпП України з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» зобов'язаний відшкодувати на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.
 
Доводи касаційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим останньою професійного захворювання є встановленим. Так, ОСОБА_4 час від часу змушена проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, терпіти щоденний фізичний біль, позбавлена нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує її життєву активність, завдає їй моральних страждань і вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя.
 
Посилання касаційної скарги, що визначений розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості суд не бере до уваги. Розмір моральної шкоди судом першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, визначено у відповідності до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року 
№ 4 з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
 
Зокрема, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини справи, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, а саме: тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, значний відсоток втрати працездатності.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
О. В. Білоконь
 
Є. В. Синельников