ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року 
м. Київ
Справа №  922/3338/17 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
за участю помічника судді - Шкурдової Ю.С. (за дорученням головуючого судді)
за участю представників:
позивача - Ніколаєнко І.І.
відповідача - не з'явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" 
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 (головуючий суддя Терещенко О.І., судді Сіверін В.І., Слободін М.М.) 
у справі № 922/3338/17
за позовом Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт"
до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод"
про стягнення коштів у розмірі 3 638 735,52 грн
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2017 року Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспо" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Чугуївський авіаційний ремонтний завод"        (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 15 268,00  грн та 124  339,67  доларів США, що еквівалентно 3  272  203,45  грн, 351  264,07 грн 3% річних з підстав неналежного виконання Відповідачем умов договору комісії № STE-3-62Д/К-08 від 28.02.2008.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.12.2017 позов задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість за додатковою угодою № 1 від 20.10.2011 у розмірі 10 000,00 грн та 124 339,67 доларів США, що еквівалентно 3 272 203,45 грн станом на 26.09.2017, 350 701,19 грн 3% річних.
Місцевий господарський суд виходив з того, що додаткова угода № 1 до договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008, укладена 20.10.2011 між сторонами, за своєю правовою природою є новацією, якою сторонами замінено первісні зобов'язання, що випливають з умов договору комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008, новими зобов'язаннями, які випливають з умов вказаної додаткової угоди, зокрема п.п. 1, 4, 5, 5.1, 5.2, внаслідок чого зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008 є припиненими. За таких обставин, виходячи з вимог ч. 4 ст.  604 Цивільного кодексу України та підписаного між сторонами 05.03.2013 звіту комісіонера, з огляду на приписи ст. 1022 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд визнав позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за додатковою угодою № 1 від 20.10.2011 у розмірі 10 000,00 грн та 124 339,67 доларів США, що еквівалентно 3 272 203, 45 грн станом на 26.09.2017, обґрунтованими та доведеними матеріалами справи. Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних місцевим господарським судом визнано правомірними в розмірі 350 701,19 грн проти заявлених до стягнення 351 264,07 грн. 
Решту позову в частині стягнення з Відповідача 5 268,00 грн оплати митного оформлення вантажу, яку визначено Позивачем як суму основного богу, суд визнав необґрунтованою з огляду на те, що зобов'язання за договором комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008 припинилися внаслідок підписання додаткової угоди № 1 від 20.10.2011, якою не передбачено оплати Відповідачем митного оформлення вантажу. Тобто, вказана сума в розмірі 5 268,00 грн не є сумою основного боргу та підпадає під кваліфікацію витрат Позивача в розумінні ст. 22 ЦК України, що унеможливлює задоволення позову в цій частині у вигляді суми основного боргу.
Вирішуючи заяву Відповідача про сплив позовної давності, суд виходив з того, що 31.03.2016 між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків на суму 1  009  363,24  грн, тому з цієї дати відбулося переривання позовної давності, а її перебіг почався заново.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позовних вимог. В цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто з Відповідача на користь Позивача комісійну плату за договором комісії №STE-3-62-Д\К-08 від 28.02.2008 в сумі 26  739,67  доларів США, що еквівалентно 703  698 грн станом на 26.09.2017, додаткову комісійну плату за договором комісії №STE-3-62-Д\К-08 від 28.02.2008 в сумі 10  000,00  грн, 3% річних в сумі 63  332,85 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст.604 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки характерним для новації є саме укладення нового зобов'язання, а не зміна його частини. Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що Позивачем не надано доказів понесення заявлених в додатковій угоді № 1 від 20.10.2011 до договору комісії та звіті комісіонера від 05.03.2013 витрат на митне оформлення вантажу в сумі 5  268,00  грн та на оплату агентських послуг нерезидента в сумі 97  600,00  доларів США, як і не надано належних доказів передачі Відповідачу документів, які підтверджують ці витрати, як це передбачено умовами договору комісії. Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок суми 3% річних, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності та відсутності підстав для стягнення витрат на митне оформлення та оплату агентських послуг, та визнано правомірною суму 3% річних в розмірі 63  332,85  грн. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо позовної давності.
Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В касаційні скарзі Позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки вважає звіт комісіонера первинним бухгалтерським документом та підставою для проведення розрахунків між комітентом та комісіонером. Скаржник посилається на те, що звіт комісіонера підписано у відповідності до вимог ст.  1022 ЦК України, у звіті відображені суми витрат комісіонера, що співпадають з сумами вказаними в додатковій угоді №1 від 20.10.2011, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено понесені комісіонером витрати за договором комісії в повному обсязі, що судом апеляційної інстанції не було взято до уваги.
Відповідач подав відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційної інстанції без змін. У відзиві Відповідач погоджується з висновками викладеними в постанові апеляційної інстанції, вважає, що апеляційний господарський суд повно та всебічно дослідив наявні в матеріалах справи докази та надав належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представника Позивача, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що 26.02.2008 між Позивачем (виконавець) та Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лівії (замовник) укладено контракт STE-3-23-К/КЕ-08 (далі - контракт), за яким виконавець забезпечить організацію та виконання контракту по поставці запасних частин/блоків до літака МІГ-23, а замовник сплатить вартість "авіамайна", що поставляється на умовах цього контракту, згідно з додатком № 1 до цього контракту, що складає 2  963  142,04 доларів США.
28.02.2008 між Позивачем (комісіонер) та Відповідачем (комітент) укладено договір комісії № STE-3-62-Д\К-08 (далі - договір комісії), відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого, комітент доручає комісіонеру, а комісіонер бере на себе зобов'язання за комісійну плату укласти і виконати на умовах даного договору від свого імені в інтересах комітента і за його рахунок контракт з інозамовником (далі - замовником), на постачання на експорт запчастин та агрегатів для літаків МІГ-23 (далі - "агрегати") згідно з додатком № 1 до цього договору комісії. Витрати, пов'язані з доставлянням агрегатів до аеропорту України несе комітент. Загальна вартість договору комісії визначається додатком до нього і складає 2 963 142,04 доларів США (п. 3.2 договору). 
Комісійна плата комісіонера складає 4% від загальної вартості цього договору і складає 118  525,68 доларів США, при цьому комісійна плата буде утримуватися комісіонером пропорційно з платежу, який надійшов в рахунок виконання відповідного контракту з замовником (п. 4.3 договору). 
Із суми коштів, які надійшли від замовника, комісіонер сплатить витрати на консалтингові/маркетингові послуги за кордоном, банківські витрати, митні витрати, витрати за розвантажувально-завантажувальні роботи, витрати за транспортування агрегатів в країну інозамовника, страхування агрегатів та інші витрати, пов'язані з виконанням цього договору, за дорученням і за рахунок комітента (п. 4.4 договору). 
Витрати по п. 4.4 повинні бути документально підтверджені та не перевищувати 18,7% від суми цього договору, включаючи комісійну плату комісіонера, тобто 561  193,89  доларів США. Витрати комісіонера, які не підтверджені документально, підлягають перерахуванню на рахунок комітента (п. 4.5 договору). 
Комісіонер надає комітенту звіт комісіонера за виконані послуги із всіма підтверджуючими документами протягом 10 днів з дати отримання коштів від замовника (п. 4.6 договору). 
Перелік та вартість агрегатів для літаків МІГ-23, визначені у додатку 1 до контракту та у додатку №1 до договору комісії, є ідентичними.
20.10.2011 між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору комісії (далі - додаткова угода №1), відповідно до п. 1 якої сторони визначили заборгованість комісіонера перед комітентом за договором комісії за відвантажену продукцію (ВМД № 100000032/2010/071554 від 23.12.2010) у розмірі 668  491,71 доларів США, що по курсу НБУ станом на 20.10.2011 становить 5  323  533,73  грн. 
Відповідно до п. 5 додаткової угоди №1 в разі надходження від інозамовника суми в розмірі 668  491,71 доларів США за контрактом № STE-3-23-К/КЕ-08 від 26.02.2008 (договір комісії № STE-3-62-Д/К-08 від 28.02.2008) сторони погодились, що комітент здійснить оплату витрат комісіонера, які пов'язані з виконанням вищезазначеного договору та будуть відображені у звіті комісіонера, а саме: - 26 739,67 доларів США - комісійна плата комісіонера згідно з п. 4.3. договору комісії; 10 000,00 грн - додаткова комісійна плата комісіонера згідно з п. 4 додаткової угоди № 1 до договору комісії; 98  268,00 доларів США - витрати (в тому числі оплата агентських послуг), які здійснюються за дорученням і за рахунок комітента, згідно з п.п. 4.4 та 4.5 договору комісії. Компенсацію вищезазначених витрат буде здійснено в національній валюті України по курсу НБУ станом на день перерахування коштів (п. п. 5, 5.1 додаткової угоди №1). Здійснення розрахунків в повному обсязі має бути виконано не пізніше, як за 12 місяців з дати підписання звіту комісіонера (п.п. 5.2. додаткової угоди №1).
Колегія суддів касаційного господарського суду погоджується з висновком апеляційної інстанції, що укладена сторонами додаткова угода №1 спрямована на зміну цивільних прав та обов'язків за договором комісії, а правовідносини сторін, що виникли на підставі договору комісії слід розглядати з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1. Водночас, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 604 ЦК України, оскільки з додаткової угоди №1 не вбачається, що вона укладена з метою припинення зобов'язання, що діяло раніше і заміною його новим зобов'язанням.
Таким чином, судами встановлено, що також не заперечується сторонами, що між Позивачем та Відповідачем виникли правовідносини на підставі договору комісії, а також той факт, що на виконання цього договору Відповідач передав Позивачу визначений в додатку № 1 до договору комісії товар, а Позивач здійснив митне оформлення за ВМД  №  100000032/2010/071554 від 23.12.2010 на суму 668 491,71 доларів США та продаж зазначеного в договорі комісії товару Департаменту військових закупок Міністерства оборони Лівії на підставі контракту, після чого перерахував Відповідачу грошові кошти, отримані від такого продажу.
05.03.2013 сторонами підписано звіт комісіонера відповідно до умов договору комісії, згідно з яким комісіонер виконав, а комітент прийняв послуги по виконанню умов договору комісії з Департаментом військових закупок Міністерства оборони Лівії (ВМД №  100000032/2010/071554 від 23.12.2010) на суму 668 491,71 доларів США. У зв'язку із надходженням 21.02.2013 валютних коштів в якості оплати по контракту від інозамовника у розмірі 668 451,71 доларів США комісіонером нараховано: комісійну плату згідно з умовами п. 4.3 договору станом на 05.02.2013 - 26 739,67 доларів США за курсом долара США - 7,993 грн та додаткову комісійну плату на підставі п. 5 додаткової угоди №1 у розмірі 10 000,00 грн; - 30.12.2010 - оплату митного оформлення вантажу ТОВ "Центрлогістиксервіс" пл. дорученням № 4081 від 30.10.2010 на суму 5  268,00 грн; - 05.03.2013 - оплату агентських послуг нерезиденту, що надані за межами митної території України, Фірмі "December Venture Ltd" (Кіпр) згідно з протоколом № 3 до угоди № STE-3-31-А-10 від 05.05.2010 у розмірі 97  600,00  доларів США згідно з актом виконаних робіт від 11.02.2013 платіжним дорученням № 180 від 05.03.2013, що за курсом НБУ становить - 780 116,80 грн. Загальна вартість наданих комісіонером послуг становить 186  441,82 грн, крім того, ПДВ - 37 288,36 грн. Загальна вартість послуг складає 223 730,18 грн (п.5 звіту комісіонера). Пунктом 6 звіту комісіонера встановлено, що заборгованість комітента перед комісіонером станом на 06.03.2013 складає 1  009  114,98,98 грн. 
31.03.2016 сторонами підписано та скріплено печатками акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого Відповідач визнав заборгованість перед Позивачем за договором комісії на суму 1 009 363,24 грн.
Причиною виникнення спору стала неоплата Відповідачем послуг наданих Позивачем за договором комісії у розмірі 15 268,00 грн та 124 339,67 доларів США, що еквівалентно 3  272 203,45 грн, 351 264,07 грн 3% річних.
Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1013 ЦК України комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.  Якщо комісіонер поручився за виконання правочину третьою особою, він має право на додаткову плату.
Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (ч. 1 ст. 1022 ЦК України).
Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526, 530 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (стаття 525 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Суд апеляційної інстанції, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності в порядку статей 73-80,86 ГПК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Відповідача комісійної плати в сумі 703  698,00  грн, що еквівалентно 26  739,67 доларів США за курсом долара США - 26,31664900  грн, встановленим НБУ на 26.09.2017, та додаткової комісійної плати на підставі п.  5 додаткової угоди №1 у розмірі 10  000,00 грн, з огляду на погодження сторонами даної комісійної плати в додатковій угоді №1 та звіті комісіонера, а також погодження сторонами додаткової комісійної плати в додатковій угоді №1 та звіті комісіонера, враховуючи поруку комісіонера перед комітентом (делькреде).
Також, суд апеляційної інстанції підставно здійснив перерахунок 3% річних та задовольнив вимоги Позивача частково в розмірі 63  332,85  грн.
Пунктом 5.1.3 договору комісії передбачено, що комісіонер зобов'язується надати комітенту звіт комісіонера про витрати, понесені при виконанні контракту, після надходження коштів від замовника з додаванням документів, які підтверджують ці витрати.
Пунктом 4.6 договору комісії сторони передбачили, що комісіонер надає комітенту звіт комісіонера за виконані послуги із всіма підтверджуючими документами протягом 10 днів з дати отримання коштів від замовника.
З огляду на викладене, відхиляються доводи скаржника про те, що звіт комісіонера є єдиною та достатньою підставою для проведення розрахунків між комітентом і комісіонером, оскільки умовами договору комісії сторони передбачили обов'язок комісіонера підтвердити свої витрати документально.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення витрат комісіонера на митне оформлення вантажу в сумі 5 268,00 грн та на оплату агентських послуг нерезиденту Фірмі "December Venture Ltd" на суму 97  600,00 доларів США суд апеляційної інстанції виходив з того, що з платіжного доручення № 4081 від 30.12.2010 на суму 5  268,00  грн та з платіжного доручення №180 від 05.03.2013 на суму 97  600,00  доларів США не вбачається, що платежі за ними були здійснені Позивачем саме на виконання договору комісії.
Таким чином, апеляційний господарський вірно виходив з того, що, оскільки відповідно до п.4.5 договору комісії витрати комісіонера, що не підтверджені документально, підлягають перерахуванню на рахунок комітента, за відсутності доказів понесення комісіонером витрат на митне оформлення та на оплату агентських послуг нерезидента саме за договором комісії, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.
Посилання скаржника на те, що ним надано документи на підтвердження понесення витрат комісіонера по господарським операціям з Фірмою "December Venture Ltd", належним чином спростовано судом апеляційної інстанції, яким встановлено, що Позивачем не було надано Відповідачу документів на підтвердження факту понесення таких витрат, як і не було надано цих доказів до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанції та наявності в матеріалах справи документів, що підтверджують понесення Позивачем вказаних витрат саме на виконання договору комісії, зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції встановлених обставин справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Доводи касаційної скарги стосовно того, що звіт комісіонера є первинним бухгалтерським документом, вже належним чином спростовано судом апеляційної інстанції і колегія суддів не вбачає неправильного застосування апеляційним господарським судом ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Колегія суддів касаційної інстанції вважає, що апеляційним господарським судом повно та всебічно досліджено фактичні обставини справи, здійснено перевірку наявних доказів з урахуванням визначених меж позовних вимог та правильно застосовано законодавство під час розгляду справи.
Наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство "Спецтехноекспорт"  залишити без задоволення. 
2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 у справі №922/3338/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                          Суховий В.Г.
Судді                                                                                                    Берднік І.С.
                                                                                                    Міщенко І.С.