Постанова
Іменем України
11 липня 2018 року 
м. Київ
справа № 204/1797/16-ц
провадження № 61-12442св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А., 
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,        УсикаГ. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Никс-М», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року у складі судді Дубіжанської Т. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Никс-М» (далі - ТОВ «Никс-М») про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку час вимушеного прогулу.
Позов обґрунтовано тим, що причини відсутності позивача на робочому місці були поважними і у ТОВ «Никс-М» не було підстав для її звільнення за прогул.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська                  від 28 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року, в позові відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суди виходили з того, що позивач не довела поважність причин її відсутності на робочому місці, тому у ТОВ «Никс-М» були підстави для звільнення ОСОБА_3відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
29 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
У березні 2018 року вказану справу разом з матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно не враховано те, що позивач виконувала свої трудові обов'язки у м. Донецьку - зона проведення антитерористичної операції, тому не могла виходити на роботу, у зв'язку з небезпекою для життя і здоров'я. 
Суди не надали оцінки доказам у справі, які підтверджують, що              ОСОБА_3 працювала (виконувала трудові обов'язки) безпосередньо у м. Донецьку та Донецькій області. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Отже, для правильного вирішення спору про звільнення судам першої та апеляційної інстанцій необхідно надати оцінку причинам поважності відсутності на роботі працівника.
Суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи встановили, що згідно із наказом від 01 червня 2010 року № 17-К ОСОБА_3 прийнято на посаду начальника відділу зі збуту у м. Донецьку.
Наказом від 17 квітня 2015 року № 20 вона була звільнена з посади начальника відділу збуту з 17 квітня 2015 року за прогул без поважних причин на підставі пункту 4  частини першої статті 40 КЗпП України.
Зокрема підставою для звільнення позивача стала її відсутність на робочому місці 25-26 березня 2015 року з 09:00 год. по 18:00 год. та з 27 березня               2015 року по 09 квітня 2015 року, про що ТОВ «Никс-М» було складено відповідні акти.
Суди встановили, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридична адреса роботодавця - будинок № 130 Б на вул. Канатній у                     м. Дніпро, філій в інших містах України, зокрема у м. Донецьку, ТОВ «Никс-М» не має та не мала, а місцезнаходження усіх співробітників підприємства, а також особових справ та трудових книжок є вищезазначена адреса у                     м. Дніпро.
Крім того, відповідно до пункту 7 інструкції начальника по відділу збуту           ТОВ «Никс-М» робоче місце начальника відділу збуту знаходиться за адресою підприємства: вул. Канатна, 130 Б, м. Дніпропетровськ. У випадку робочої необхідності начальник відділу виїжджає в службові (місцеві і регіональні) відрядження.
Таким чином, місцем роботи ОСОБА_3 та безпосереднього виконання нею своїх обов'язків є м. Дніпро, яке не пов'язане з проведенням антитерористичної операції на території м. Донецька.
Згідно зі статтею 60 ЦПК України 2004 року позивач мала довести поважність причин відсутності на робочому місці у вказані у наказі про звільнення дати.
Враховуючи встановлені судами фактичні обставини, Верховний Суд дійшов висновку про те, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3, що вона повинна була працювати і працювала весь час у м. Донецьку є неприйнятними, оскільки не відповідають встановленим фактичним обставинам у справі, вже були предметом дослідження та перевірки судом апеляційної інстанції та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди із судовими рішеннями.
Крім того, найменування посади: начальник відділу зі збуту м. Донецьк, яку займала позивач, не є доказом місця знаходження юридичної особи, з якою укладено трудовий договір.
Верховний Суд виходить з того, що у зв'язку з антитерористичною операцією ОСОБА_3 не була позбавлена товариством посади, певний час їй виплачувалися кошти, зокрема, компенсація з резервного фонду                           ТОВ «Никс-М» (а.с. 15). Тому доводи касаційної скарги є необґрунтованими.
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від               28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                            В.О. Кузнєцов 
А.С. Олійник
С.О. Погрібний
                                                                                                            Г.І. Усик