ПОСТАНОВА
Іменем України

10 липня 2018 року 
Київ
справа №591/6970/16-а
адміністративне провадження №К/9901/45601/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Гімона М.М.,  Мороз Л.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Зарічного районного суду м. Суми в складі судді Кривцової Г.В. від 02.02.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Жигилія С.П., Дюкарєвої С.В., Перцової Т.С. від 16.03.2017 у справі №591/6970/16-а за позовом ОСОБА_2 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області   про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання призначити пенсію,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі - Сумське ОУПФУ) від            29.11.2016 року про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону          № 3723-ХІІ з 21.11.2016 року. 
Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від   16 березня 2017 року, позовні вимоги задоволено. 
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що посади, які обіймав позивач, не відносяться до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, оскільки митниця не передбачена вказаним переліком установ. До того ж, з 01.05.2016 року скасовано дію Закону № 3723-ХІІ, а відтак позивач права на призначення пенсії відповідно до зазначеного Закону не має. Вказує, що форма довідки, на підставі якої позивач просив нараховувати йому пенсію, втратила чинність.
У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.
Ухвалою  Вищого адміністративного суду України від 11 квітня 2017 року   відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.
Справу передано до Верховного Суду.
Суд касаційної інстанції, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судами встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Згідно трудової книжки та військового квитка ОСОБА_2, позивач з 12.05.1974 року по 24.05.1976 року та з 05.06.1981 року по 17.05.1996 року проходив службу в Збройних силах; з 23.04.1997 року по 30.04.2015 року працював в митних органах на різних посадах. 
30.04.2015 року позивача звільнено з посади державного інспектора відділу митного оформлення "Краснопілля" митного посту "Велика Писарівка" Сумської митниці Міндоходів.
21 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.
Відповідач рішенням від 29.11.2016 року відмовив ОСОБА_2 у переведенні його на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ з посиланням на те, що станом на день набрання чинності Законом №889-VІІІ (01.05.2016 року) у позивача відсутній необхідний для призначення пенсії за Законом № 3723-ХІІ стаж державної служби,  оскільки до стажу державної служби позивача не зараховано періоди роботи в Сумській митниці з 23.04.1997 року по 31.07.2013 року та в Сумській митниці Міндоходів з 01.08.2013 року по 30.04.2015 року, так як дані установи не передбачені категорією посад державних службовців, зазначених в ст. 25 Закону № 3723-ХІІ.   
Не погодившись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки позивач набув права на призначення вказаної пенсії.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
1 травня 2016 року набув чинності Закон № 889-VIII, згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
До досягнення віку, встановленого першим реченням ч. 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ.
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених   ст. 25 Закону 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону  №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону , а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 «Про державну службу») зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня        2018 року (зразкова справа № 822/524/18).
З матеріалів справи та доводів касаційної скарги вбачається, що єдиною  підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу є недостатність стажу державної служби, а саме: незарахування служби позивача в митних органах до державної служби.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року (чинного до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в митних органах) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно ч. 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.
Частиною 1 ст. 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", були передбачені і Митними кодексами України від 11.07.2002 року та від 12.12.1991 року.
Отже, як встановлено судами стаж державної служби позивача складає 35 років, що включає: військову службу - 16 років 11 місяців 24 дні та службу в митних органах - 18 років 7 днів.
За таких обставин, коли позивач досяг віку 61 рік 6 місяців, станом на 01.05.2016 року має необхідний страховий стаж роботи та має не менш як 20 років стажу державної служби, він набув права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ  на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а відтак суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи відповідача, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм надана належна правова оцінка. Нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, - 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення, а постанову Зарічного районного суду   м. Суми від 02 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року - без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик
М.М. Гімон 
 Л.Л. Мороз 
Судді Верховного Суду