Постанова
Іменем України
08 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 401/3659/16-ц
провадження № 61-10970св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,                  Штелик С. П.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідачі: Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державна казначейська служба України, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року у складі колегії суддів: Голованя А. М.,      Карпенка О. Л., Мурашка С. І., та  касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Баранець А. М. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС Міністерства юстиції України), Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди. 
Позовна заява мотивована тим, що постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року у справі № 401/2974/13-а було зобов'язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку                              з інвалідністю в порядку та розмірі, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499  «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі        (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499), з урахуванням інфляційних втрат на дату призначення. 
Посилаючись на те, що така грошова допомога виплачена йому у грудні                    2015 року не у повному обсязі, позивач просив стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди (інфляційні втрати) в сумі 272 445,00 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 17 000,00 грн.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                           від 27 жовтня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунка на відшкодування майнової шкоди в сумі 272 445,00 грн та відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. У решті позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що примусове виконання судового рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги закінчено, проте зазначена виплата позивачу проведена без урахування інфляційних втрат на дату призначення такої допомоги. Обраховуючи розмір інфляційних втрат, суд керувався розрахунком, підготовленим судовим експертом України з економічних питань на прохання позивача, за період             з 1991 рік до 01 червня 2016 року. 
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь                  ОСОБА_3 шляхом списання з рахунка, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, відшкодування майнової шкоди у сумі 16 076,25 грн та відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн. Стягнуто з Міністерства оборони України та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на користь держави судовий збір по 136,23 грн з кожного. У задоволенні позову до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України відмовлено. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що виплата одноразової грошової допомоги повинна була бути здійснена з урахуванням інфляційних втрат на дату її призначення. Суд виходив з того, що комісія Міністерства оборони України відмовила призначити та виплатити позивачу таку допомогу 19 квітня 2013 року, тому інфляційні втрати мають обраховуватись за період з травня 2013 року до листопада 2016 року.
У лютому 2018 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що розрахунок інфляційних втрат у рішенні суду апеляційної інстанції виконаний з порушенням статей 102-104, 108 ЦПК України, оскільки суд не спростував розрахунок інфляційних втрат, що вказаний у висновку судового експерта Ліхтіної Л. Р.  Також ОСОБА_3 вважає, що рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2017 року відповідає закону та скасоване судом апеляційної інстанції помилково.
У лютому 2018 року Департамент ДВС Міністерства юстиції України подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вчинив усі виконавчі дії для виконання постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року у справі № 401/2974/13-а. Крім того, державний виконавець не є спеціалістом з питань нарахування стягнення, зазначеного                у виконавчому документі, та не має інформації про доходи, які отримував позивач, тому не міг встановити розмір зазначеного у судовому рішенні стягнення. Також Департамент ДВС Міністерства юстиції України зазначає, що позивач не довів факт заподіяння йому шкоди та наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями державних виконавців і підставами позову.
У березні 2018 року Міністерство оборони України подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що Комісія з розгляду питань, пов'язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, що створена у Міністерстві оборони України, не приймала рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 272 445,00 грн. Також зазначало, що постанова Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року у справі № 401/2974/13-а не містить фіксованої суми інфляційних втрат, тому Міністерство оборони України виконало зазначене судове рішення виходячи з того, що одноразова грошова допомога є разовою виплатою. Крім того, позивач отримував останнє грошове забезпечення у карбованцях, а тому індекс інфляції становить 0 %.
У квітні 2018 року Кабінет Міністрів України подав відзиви (пояснення) на касаційні скарги ОСОБА_3, Міністерство оборони України та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, які мотивовані тим, що позивач не довів наявність в діях відповідачів необхідних елементів складу правопорушення та тим, що Кабінет Міністрів України не є належним відповідачем у справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційні скарги ОСОБА_3, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);               2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Суди встановили, що постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року у справі № 401/2974/13-а зобов'язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в розмірі та порядку, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня                     2008 року №499, з урахуванням інфляційних втрат на дату призначення.
У грудні 2015 року Міністерство оборони України виплатило ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у сумі 16 065,00 грн.
Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
З огляду на статті 1166 та 1167 ЦК України, якщо шкода заподіяна кількома особами, така шкода відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності).
Солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, які спільно заподіяли шкоду (стаття 1190 ЦК України).
Суди встановили, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 09 грудня 2015 року ВП № 43542633 виконавче провадження закінчено. 
Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області    від 10 березня 2016 року у справі № 401/325/16-а зазначена постанова державного виконавця визнана протиправною та скасована. 
Пред'являючи позов, ОСОБА_3 обґрунтовував свої вимоги тим, що унаслідок невиконання у повному обсязі постанови Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 липня 2013 року у справі № 401/2974/13-а йому завдано збитки та моральну шкоду.
Відповідно до статей 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Підставами, за яких орган державної влади може бути притягнутий до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є: факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб; наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.
Статтею 11 Закону «Про державну виконавчу службу» (чинного на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. 
Вирішуючи спір та стягуючи кошти на відшкодування майнової та моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України, суди не визначились з характером спірних правовідносин, не встановили, кого саме позивач вважає заподіювачем шкоди, в чому полягає незаконність дії чи бездіяльність кожного з відповідачів або чим спростовуються обставини, якими                    ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги; не з'ясували, у зв'язку з чим обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним.
Суди неправильно застосували норми матеріального права, вважаючи, що орган державної виконавчої служби має нести солідарну відповідальність поряд з боржником, оскільки Законом України «Про виконавче провадження», статями 1173, 1174 ЦК України не передбачено майнової відповідальності державної виконавчої служби за стан виконання судових рішень, що виконуються примусово.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не з'ясував всі факти, що входять до предмета доказування; не дослідив обставини, якими мотивовано рішення суду, чи підтверджуються належними й допустимими доказами та чи доведені вони.
Також помилковим є висновок суду апеляційної інстанції, що оскільки державний виконавець повторно своєю постановою від 28 серпня 2017 року ВП № 43542633 закінчив виконавче провадження у зв'язку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконане без його участі, то можливість виконання постанови суду є втраченою, оскільки позивач має можливість оскаржити таке рішення державного виконавця у порядку, встановленому законом.
Ураховуючи зазначене, постанова Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 січня 2018 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, на підставі статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства оборони України, ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 січня  2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | В. С. Висоцька
Судді: | А. О. Лесько
| С. Ю. Мартєв
| В. В. Пророк
| С. П. Штелик