Постанова 
Іменем України
 
06 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 686/4080/17-ц
 
провадження № 61-15843св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк»,
відповідач (боржник) - ОСОБА_4,
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія»,
представник боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року у складі судді Мазурок О. В. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області                               від 01 лютого 2018 рокуу складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача, посилаючись на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 вересня 2009 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_4 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4 та за рахунок коштів її продажу задоволено вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом у сумі                       282 649 грн, пені за порушення термінів повернення кредиту - 200 грн, судових витрат - 1 730 грн, а всього 284 579,99 грн. Рішення суду не виконано. 
17 листопада 2016 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 49 відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту                                      від 07 листопада 2006 року № 11072342000, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».
На підставі викладеного, ТОВ «Українська факторингова компанія» просило змінити стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія». 
 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області                               від 22 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 лютого 2018 року, заяву задоволено.
Замінено стягувача з виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2009 року в справі № 2-649/09 з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія», у зв'язку з переходом до ТОВ «Українська факторингова компанія» прав кредитора відповідно до договору факторингу від 17 листопада 2016 року № 49. 
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження.
 
У березні 2018 року ОСОБА_4подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Українська факторингова компанія» не надало суду доказів на підтвердження того, що за спірним кредитним договором до заявника перейшло право вимоги за борговими зобов'язаннями відповідача саме з невиконання судового рішення, а не за кредитним договором, та на суму, не надано доказів також на підтвердження того, що ОСОБА_4 була повідомлена про заміну кредитора. Також посилалась на те, що абзац 3 договору про відступлення прав вимоги № 2 за договорами забезпечення до договору факторингу від 14 грудня 2016 року № 49 та пункт 2.5 договору факторингу від 17 листопада 2016 року № 49 не відповідають один одному, тобто у сторони боржників наявні обґрунтовані сумніви щодо його достовірності або вказані документи мають ознаки підроблення. 
 
22 червня 2018 року ТОВ «Українська факторингова компанія» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що ухвали суду першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. 
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».
Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходили суди постановляючи оскаржувані ухвали.
 
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України 
від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.
 
Таким чином, постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.
 
Обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.
 
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 01 лютого                2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                      В. М. Коротун 
В. П.Курило
М. Є.Червинська