Постанова
Іменем України
 
15 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 341/263/16-ц
 
провадження № 61-8042св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,  
 
учасники справи:
позивач – приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька», 
представник позивача – Смолінський
Андрій Володимирович, 
відповідач –  ОСОБА_5,
третя особа без самостійних вимог – ОСОБА_6,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька» – Смолінського Андрія
Володимировича, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області в складі суддів: Васильковського В. М., Девляшевського В. А., Меленко О. Є., від 07 липня 2016 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі – Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У лютому 2016 року приватне акціонерне товариство страхова компанія «Галицька» (далі – ПАТ СК «Галицька») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог – ОСОБА_6, про визнання недійсним договору обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.  
 
Позов обґрунтовано тим, що договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АЕ/5266079 від 18 вересня 2015 року, укладений між ПАТ СК «Галицька» і ОСОБА_5 після настання страхового випадку, що мав місце 18 вересня 2015 року на трасі Мукачеве-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів, 339 км 900 м за участю належного відповідачу автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням його дружини –            ОСОБА_7, і автомобіля «Volkswagen Caddy», що належить         ОСОБА_6, яким керував ОСОБА_8 
 
В ході страхового розслідування виявлено, що страховий посередник ОСОБА_9 передала бланки страхових полісів ОСОБА_10, яка оформила оспорюваний поліс, не маючи повноважень укладати договір від імені страховика. Крім того, страховий платіж по цьому полісу надійшов страховику 18 вересня 2015 року о 14:21, а телефонне повідомлення про ДТП поступило в поліцію від ОСОБА_8 18 вересня 2015 року о 14:20. 
 
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд визнати недійсним з моменту його укладення договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АЕ/5266079, укладений ОСОБА_5 на один рік                      з 18 вересня 2015 року по 17 вересня 2016 року. 
 
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області у складі судді Мельника І. І. від 04 квітня 2016 року позов задоволено. 
Визнано договір обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який посвідчений полісом № АЕ/5266079 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ОСОБА_5 і ПАТ СК «Галицька» терміном на один рік з 18 вересня 2015 року по 17 вересня 2016 року, недійсним з моменту його укладення. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно матеріалами перевірки страхового випадку начальник служби безпеки СК «Галицька» зробив висновок про підтвердження факту оформлення страхового полісу            № АЕ/5266079 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому суд послався на статтю 998 ЦК України, згідно якої договір страхування визнається недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку, та вказав, що укладення спірного договору страхування мало місце після настання ДТП. Суд посилався також на положення статті 983 ЦК України про умови набрання чинності договору страхування, Інструкцію про порядок заповнення бланку поліса обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо строку дії бланку полісу. З огляду на лист Галицького відділення поліції від 10 листопада 2015 року про отримання телефонного повідомлення від ОСОБА_8 про ДТП 18 вересня 2015 о 14:20, копію квитанції відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» про здійснення страхового платежу від імені ОСОБА_5 18 вересня 2015 року о 14:22 (14:21:57), письмові пояснення голові правління ПАТ СК «Галицька» інспектора Галицького ВДАІ Горбаля П. Я. та потерпілого ОСОБА_8, суд дійшов висновку, що факт укладення договору страхування після настання страхового випадку є доведеним і цей договір страхування слід визнати недійсним.
 
Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 липня              2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. 
Рішення Галицького районного суду від 04 квітня 2016 року скасовано. 
Ухвалено нове рішення, яким в позові ПАТ СК «Галицька» до        ОСОБА_5, третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання недійсним договору обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовлено. 
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у полісі № АЕ/5266079 міститься підпис особи, яка його склала і печатка страхової компанії, а також страхувальника, що свідчить про досягнення між учасниками даного спору згоди щодо укладення договору страхування. Позивачем не наведено доводів, що відтиск печатки ПАТ СК «Галицька» «Для договорів № 5» на полісі № АЕ/5266079 є підробленим або ця печатка є недійсною. Судом указано, що згідно матеріалів справи з урахуванням пояснень осіб, які уклали договір страхування, спірний поліс було укладено до моменту ДТП, а момент внесення від імені страхувальника страхового внеску, що відбулось за 1 хв після повідомлення уповноважених органів про ДТП, не впливає на обставину дійсності полісу страхування, оскільки згідно положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, момент внесення коштів впливає лише на набрання чинності договору страхування, який укладено між учасниками справи. Апеляційним судом роз’яснено, що з’ясування моменту внесення страхового платежу і, відповідно, набрання чинності спірним договором не має значення при вирішенні даного спору, а може бути враховано при вирішенні питання щодо наявності обов’язку страховика здійснювати виплату страхового відшкодування за наслідками указаної ДТП на підставі спірного страхового договору. 
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ПАТ СК «Галицька» – Смолінський А. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.   
 
Касаційна скарга мотивована тим, що спірний договір обов’язкового страхування, складений у формі полісу № АЕ/5266079, укладено сторонами після настання ДТП. Суд апеляційної інстанції не врахував, що згідно положень статті 998 ЦК України договір страхування визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку. Крім того, спірний страховий договір укладено від імені ПАТ СК «Галицька» особою, яка не була уповноважена на укладання договорів страхування, що, на думку скаржника, є підставою для скасування оскарженого рішення. 
 
У вересні 2016 року ОСОБА_5 подав заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судом апеляційної інстанції встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. При цьому, зазначено, що спірний договір страхування було укладено до моменту ДТП, та застрахований сплатив страховий платіж, який прийнято страховиком. Допущені працівниками страхової компанії порушення не тягнуть за собою визнання недійсним спірного страхового договору, оскільки укладений між ПАТ СК «Галицька» та ОСОБА_9 договір доручення № 00020ФОП містить окремі санкції за порушення останньою, як агентом страхової компанії, умов цього договору. У запереченні на касаційну скаргу заявник просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.
 
12 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.  
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Відповідно до частин першої – п’ятої  статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – и третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Згідно пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV) відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
 
Страховий поліс – єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт 1.8 статті 1 Закону № 1961-IV). 
 
Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.
 
Статтею 998 ЦК України передбачено, що договір страхування визнається недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку.
 
Судами встановлено, що 18 вересня 2015 року на трасі Н-09 Мукачеве-Івано-Франківськ-Рогатин-Львів, 339 км 900 м за участю автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», що належить ОСОБА_5 під керуванням його дружини - ОСОБА_7, та автомобілем марки «Volkswagen Caddy», що належить ОСОБА_6, яким керував ОСОБА_8, сталася ДТП.
 
Постановою судді Галицького районного суду від 12 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_7, виконуючи розворот не з крайнього лівого положення на проїзній частині дороги не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала перевагу в русі попутному транспортному засобу, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy» під керуванням ОСОБА_8 Внаслідок ДТП, що сталася, обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. У вказаній постанові також зазначено, що ДТП сталася 18 вересня 2015 року близько 14 год. 30 хв.
 
Після ДТП, а саме 28 жовтня 2015 року в ПАТ СК «Галицька» від ОСОБА_5 та ОСОБА_8 надійшли письмові заяви-повідомлення про страховий випадок, що мав місце 18 вересня 2015 року та надіслано при цьому страховий поліс на ім’я ОСОБА_5 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АЕ/5266079 від 18 вересня 2015 року.
 
Перевіркою матеріалів про настання страхового випадку, проведеної начальником служби безпеки ПАТ СК «Галицька» Боднарчуком В. Д. встановлено, що автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», держномер НОМЕР_1 згідно полісу № АЕ/5266079 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 вересня 2015 року застрахований у ПАТ СК «Галицька». Згідно накладної № 000001141 від 04.2015 року поліс № АЕ/5266079 було відпущено ФОП ОСОБА_9, яка згідно договору-доручення № 00020 ФОП від 02 липня 2012 року є страховим агентом ПАТ СК «Галицька» та наділена правами укладати з юридичними та фізичними особами договори страхування від імені страхової компанії. Відповідно до пункту 1.7 вищевказаного договору-доручення, страховий агент повинен виконати дане йому доручення особисто і не вправі передавати виконання доручення іншим особам без письмової згоди страхової компанії. Під час вчинення ДТП у винуватця не було при собі полісу обов’язкового страхування і даний документ було привезено чоловіком останньої через годину після ДТП. На підставі зібраних документів та пояснень начальник служби безпеки прийшов до висновку про підтвердження факту оформлення страхового полісу № АЕ/5266079 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди. В зв’язку з цим вважає, що у виплаті страхового відшкодування по даній ДТП потерпілому ОСОБА_6, власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», держномер НОМЕР_2 слід відмовити та звернутись з позовом до суду про визнання договору обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 вересня 2015 року недійсним.  
 
Згідно відповіді начальника Галицького відділення поліції ГУНП в Івано-Франківській області за № 7 від 10 листопада 2015 року на запит ПАТ СК «Галицька» про надання даних про час та дату поступлення телефонного повідомлення про вказане в рішенні ДТП, таке повідомлення поступило в Галицький РВ УМВС 18 вересня 2015 року о 14 год. 20 хв. по спецлінії 102 від громадянина ОСОБА_8 та було зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 2301. 
 
Відповідно до квитанції територіального відділення «Приватбанк» страховий платіж було здійснено від імені ОСОБА_5 18 вересня 2015 року о 14 год. 22 хв. (14:21:57).
 
Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, форма якого затверджена розпорядженням Держфінпослуг від 29 серпня 2011 року № 558 та протоколом Президії МТСБУ від 01 вересня 2011 року передбачено, що в розділі «3. Строк дії» бланку полісу прописом заносяться відомості – години, хвилини, день, місяць, рік початку та день, місяць, рік закінчення дії полісу.
 
Установлено, що оформлення полісу № АЕ/5266079 вчиняла ОСОБА_10
 
Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_10, які вона підтвердила в судовому засіданні, при оформленні оспорюваного страхового полісу нею було допущено помилку і зазначено, що строк дії цього поліса починається з 18 вересня 2015 року, а повинно бути з 00 год. 19 вересня 2015 року.
 
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв’язку, установивши, що спірний договір страхування, оформлений полісом № АЕ/5266079, було укладено до моменту ДТП, та врахувавши, що укладений договір згідно положеньстатті 983 ЦК України набрав чинності з моменту внесення страхувальником страхового платежу  18 вересня 2015 року о 14 год. 22 хв., що має значення при вирішенні питання щодо наявності обов’язку страховика здійснювати виплату страхового відшкодування за наслідками указаної ДТП на підставі спірного страхового договору, а не для визнання недійсним спірного договору страхування, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові ПАТ СК «Галицька».  
 
Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що спірний страховий договір укладено від імені ПАТ СК «Галицька» особою, яка не була уповноважена на укладання договорів страхування, що, на думку скаржника, є підставою для скасування оскарженого рішення.
 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, поліс № АЕ/5266079 містить підпис особи, що його склала і затверджений печаткою страхової компанії. Позивачем не наведено доводів, що відтиск печатки ПАТ СК «Галицька» «Для договорів № 5» на полісі № АЕ/5266079 є підробленим або ця печатка є недійсною. Вказаний поліс був переданий ОСОБА_9 за договором доручення № 00020ФОП від 02 липня 2012 року згідно накладної № 000001141 від 04 вересня 2015 року. Представник позивача підтвердив подання страховиком інформації про укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних МТСБУ у встановленому законом порядку. 
 
Крім того, обґрунтованими є доводи заперечення на касаційну скаргу в частині того, що допущені працівниками страхової компанії порушення не тягнуть за собою визнання недійсним спірного страхового договору, оскільки укладений між ПАТ СК «Галицька» та ОСОБА_9 договір доручення              № 00020ФОП містить окремі санкції за порушення останньою, як агентом страхової компанії, умов цього договору. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що спірний договір страхування, оформлений полісом № АЕ/5266079, на думку скаржника, укладено сторонами після настання ДТП спростовуються змістом спірного договору, який містить передбачені законом реквізити та затверджений чинними печатками ПАТ СК «Галицька», матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.  
 
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції установлено, що спірний договір страхування, оформлений полісом № АЕ/5266079, було укладено до моменту ДТП доводи касаційної скарги про незастосування до вирішення спірних правовідносин статті 998 ЦК України є необґрунтованими. 
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.     
 
Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
 
У зв’язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
 
Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу представника приватного акціонерного товариства страхової компанії «Галицька» – Смолінського Андрія
Володимировича, залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 липня                   2016 року залишити без змін.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.   
 
Судді:                                                                                  С. П. Штелик 
 
                                                                                               А. О. Лесько   
 
                                                                                        С.
Ю. Мартєв