Постанова
Іменем України
 
07 червня 2018 року
м. Київ
 
справа №  554/6827/16-ц
провадження № 61-10081св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_5,
відповідач - ОСОБА_6,
треті особи: Шевченківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2017 року, у складі судді Тімошенко Н. В., та постанову апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2018 року у складі колегії суддів: Чумак О. В., 
Кривчун Т. О., Дряниця Ю. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання шлюбу недійсним.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2010 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, який було зареєстровано 28 квітня 2004 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 268 (далі - Центральний відділ РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області).
 
На час реєстрації даного шлюбу між сторонами вже існував шлюб, зареєстрований 08 грудня 1998 року на території Республіки Туреччина. Посилаючись на положення СК України щодо недійсності шлюбу у випадку одночасного перебування особи у іншому зареєстрованому шлюбі, позивач звернулась із даним позовом до суду. Необхідність визнання недійсним шлюбу, зареєстрованого 28 квітня 2004 року у Центральному відділі РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області за актовим записом № 268, позивач пояснює потребою у захисті інтересів їх дитини - ОСОБА_7, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі, що був зареєстрований між позивачем та відповідачем у Республіці Туреччина.
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявність обставини, яка, відповідно до приписів законодавства, є підставою для визнання шлюбу недійсним. З приводу шлюбів, укладених між сторонами, наявні два рішення компетентних судів, які не були скасовані та набрали законної сили. Доказів, які б свідчили про порушення прав їх дочки саме у зв'язку із реєстрацією оспорюваного шлюбу, позивачем до суду надано не було.
 
Постановою апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2018 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2017 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції надано обґрунтовану оцінку усім наявним у справі доказам. Встановлені судом обставини справи свідчать про відсутність порушення принципу одношлюбності, а наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами 28 квітня 2004 року, є перешкодою для визнання такого шлюбу недійсним. 
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Зміст доводів касаційної скарги зводиться до обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_4, оскільки оспорюваний шлюб укладено із порушенням положень СК України, яким передбачено можливість особи перебувати одночасно лише в одному зареєстрованому шлюбі. Такий шлюб, на переконання заявника апріорі вважається недійсним і не потребує відповідного звернення до суду для визнання його недійсним.
 
У відзиві на касаційну скаргу відповідач вказує на правильність та обґрунтованість висновків, зроблених судами попередніх інстанцій, у зв'язку із чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Треті особи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.
 
Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до положень статті 38 СК України, підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26цього Кодексу.
 
Як на підставу визнання оспорюваного шлюбу недійсним, позивач посилалась на наявність порушення принципу одношлюбності, передбаченого положенням статті 25 СК України.
 
Так, згідно з частиною першою статті 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вірно виходив із того, що на час повторної реєстрації шлюбу між сторонами на території України 28 квітня 2004 року, вони не перебували у іншому зареєстрованому шлюбі з іншими особами, а тому відсутні підстави для висновку про наявність порушення принципу одношлюбності.
У справі, що переглядається, судом установлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2010 року, яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований між сторонами 28 квітня 2004 року, розірвано.
Вказане рішення було визнано рішенням компетентного суду Республіки Туреччина від 18 червня 2015 року (а. с. 71 - 76). 
Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд керувався, зокрема, положенням частини другої статті. 43 СК України, відповідно до якого, якщо шлюб розірвано за рішенням суду, позов про визнання його недійсним може бути пред'явлено лише після скасування рішення суду про розірвання шлюбу.
Як роз'яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», наявність рішення суду про розірвання шлюбу є перешкодою для визнання цього шлюбу недійсним.
 
Виходячи із зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на ту обставину, що спір, у справі, яка переглядається, виник внаслідок отримання нею відмови від Октябрського відділу ДРАЦС Полтавського МУЮ є безпідставними, оскільки, як встановлено судом, зазначена відмова у встановленому порядку позивачем не оскаржувалась. Крім того, вказаним висновком відмовлено в анулюванні актового запису № 22 про шлюб, водночас предметом позову у даній справі є вимога про визнання недійсним шлюбу між сторонами, зареєстрованого за актовим записом № 268. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. С. Висоцька
 
В.В. Пророк
 
І.М. Фаловська