Постанова
Іменем України
 
14 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 234/6883/16-ц
провадження № 61-16142св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач -  ОСОБА_5, 
представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року,  у складі судді Канурної О. Д.,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат, витрат на оздоровлення, визначення аліментів в твердій грошовій сумі.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 15 червня 2011 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, від якого має неповнолітнього сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Макіївки Донецької області від 24 жовтня 2005 року з відповідача на її користь на утримання дитини стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини. За виконавчим листом було відкрите виконавче провадження. Постановою державного виконавця Центрально-Міського районного відділу державної виконавчої служби від 30 листопада 2011 року було закінчено виконавче провадження, визначена заборгованість по аліментам в розмірі 16577,25 грн й передано виконавчий лист на виконання до відділу державної виконавчої служби Димитрівського міського управління юстиції.
Заочним рішенням Гірницького районного суду міста Макіївки від                               09 листопада 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з відповідача 76331,41 грн неустойки по аліментам. 
26 квітня 2016 року ОСОБА_5 подав заяву до Краматорського міського суду Донецької області про відновлення втраченого судового провадження, згідно розпорядження від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14 про визначення територіальної підсудності справ. 
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29 червня            2016 заяву ОСОБА_5  про скасування заочного рішення залишено без задоволення. 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 червня            2016 відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, додаткових витрат на оздоровлення, визначення аліментів в твердій грошовій сумі.
12 липня 2016 року на заочне рішення Гірницького районного суду                          м. Макіївки від 09 листопада 2012 року ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6 подана апеляційна скарга. 
 Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 липня 2017 року апеляційну скаргу на заочне рішення Гірницького районного суду м. Макіївки від 09 листопада 2012 року повернуто ОСОБА_7
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у зв'язку з недотриманням ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, порядку оскарження заочного рішення, підстав для відкриття апеляційного провадження не вбачається. 
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_6, просять скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.  
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною, оскільки ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року його заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, тому у нього є можливість оскаржити рішення суду першої інстанції в загальному порядку.  
 
13 жовтня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
18 квітня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини 2 статті 232 ЦПК України, 2004 року, заочне рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, тобто шляхом подання апеляційної скарги, лише позивачем.
Згідно з частиною першою статті 228 ЦПК України, 2004 року,  заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.
Виходячи зі змісту частини четвертої статті 231 ЦПК України, 2004 року, відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку лише у разі залишення його письмової заяви про перегляд заочного рішення без задоволення судом, що його ухвалив.
Верховним Судом України у пункті 4 постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року                  № 12 роз'яснено, що відповідно до статей 231, 232 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. В іншому випадку апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення.
Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Тому особи, які оскаржують таке рішення, мають враховувати, що рішення, яке визначене судом як заочне, повинне оскаржуватися в порядку, встановленому для оскарження заочних рішень.
Конституційне право сторін по справі на захист порушених прав, свобод та інтересів повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.
Суд апеляційної інстанції повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_9 встановивши, що місцевим судом ухвалено заочне рішення, яке не було переглянуто в установленому законом порядку, правильно виходив із того, що чинним процесуальним законом визначено спеціальний порядок перегляду заочного рішення який проводиться судом, що ухвалив заочне рішення, і лише у разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, таке рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Доводи касаційної скарги про те, що ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29 червня 2016 року його заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, тому у нього є можливість оскаржити це рішення в загальному порядку є безпідставними, оскільки зазначеною ухвалою вищезазначену заяву ОСОБА_9 залишено без задоволення з підстав передчасного звернення до суду з такою заявою, оскільки на той час не було вирішено питання про відновлення втраченого провадження.
Отже, наявність вищевказаної ухвали про залишення заяви ОСОБА_9  про перегляд заочного рішення без задоволення з інших підстав ніж це передбачено пунктами 3-4 частини другої статті 229 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення в суді апеляційної інстанції в розумінні положень частини четвертої статті 231 ЦПК України 2004 року.
Установлено, що після постановлення оскаржуваної ухвали апеляційного суду заочне рішення суду першої інстанції переглянуте й рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року заочне рішення Гірницького районного суду міста Макіївки від 09 листопада 2012 року скасоване, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Отже його право на оскарження заочного рішення не було порушено.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанцій без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_6, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 листопада 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник
| Г. І. Усик