Постанова
Іменем України
 
27 червня 2018 року
м. Київ
 
справа № 263/5005/15-ц
провадження № 61-8628св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.  (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт»,
треті особи: ОСОБА_2, акціонерна компанія «Інго Україна», 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 17 травня 2016 року у складі судді Ковтуненка В. О. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 червня 2016 року у складі колегії суддів: Лоленко А. В., Зайцевої С. А., Попової С. А.,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» (далі - ТОВ «Марвей Транспорт»), треті особи: ОСОБА_2, акціонерна компанія «Інго Україна» (далі - АК «Інго Україна»), про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2014 року близько 11:30 годині на перехресті вулиці Краснофлотської та вулиці Бахчиванджи в місті Маріуполі Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю маршрутного таксі - автобусу «РУТА СПВ 22 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ТОВ «Марвей Транспорт»» та вантажного автомобілю, який повертав з вулиці Краснофлотської на вулицю Бахчиванджи, в результаті якої він - ОСОБА_1 був збитий вказаним маршрутним таксі та отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Просив стягнути з відповідача суму моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1 000,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Марвей Транспорт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн, суму витрат на правову допомогу у розмірі 750,00 грн, а всього - 15 750,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Марвей Транспорт» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що моральна шкода позивачу спричинена з вини працівника відповідача ТОВ «Марвей Транспорт» ОСОБА_2
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 червня 2016 року рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 травня 2016 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.
У серпні 2016 року ТОВ «Марвей Транспорт» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при вчиненні ДТП водій повинен був керувати транспортним засобом в силу трудових відносин з власником транспортного засобу. Проте, водій керував транспортним засобом під час перерви, який не включається в робочий час і водій не виконує в цей час свої трудові обов'язки.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
12 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Встановлено, що 23 січня 2014 року близько 11-30 годин на перехресті вулиці Червонофлотській та вулиці Бахчиванджи в місті Маріуполі Донецької області сталася ДТП за участю маршрутного таксі №104 - автобусу «РУТА СПВ 22 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, та вантажного автомобілю, який повертав з вулиці Червонофлотської на вулицю Бахчиванджи. В результаті вищевказаної ДТП був збитий пішохід - позивач ОСОБА_1
Згідно з договором оренди №5/12 від 31 грудня 2011 року ТОВ «Марвей Транспорт» орендувало автобус «РУТА СПВ 22 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, строком до 01 січня 2015 року.
Відповідно до листа прокуратури міста Маріуполя від 15 серпня 2014 року № 124-32-14 відомості про вищевказану ДТП та за фактом травмування ОСОБА_1 при ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014050290000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України та слідчим розпочато кримінальне провадження. Однак, вищевказане кримінальне провадження було знищено під час масових заворушень у місті Маріуполі Донецької області 09 травня 2014 року, які призвели до повного знищення будівлі Маріупольського ГУ УМВС України в Донецькій області, у тому числі слідчого відділу. Відновити провадження за вказаним фактом на теперішній час не є можливим.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 11 березня 2014 року № 68  виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.
Згідно з частинами другою і п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Судами встановлено, що в результаті ДТП позивачу ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров'я, в отриманні сильного нервового стресу, у душевних стражданнях та хвилюваннях, інших негативних емоціях, які він переживав через стан свого здоров'я, заходячись у лікарні. В результаті ДТП протягом тривалого часу змінився звичний уклад його життя, були порушені його нормальні життєві зв'язки. 
Встановлено, що наїзд на ОСОБА_1 вчиненого   внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автобуса «Рута СПВ 22 СПГ», державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ТОВ «Марвей Транспорт», тому відповідач зобов'язаний відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену з вини працівника відповідача, незалежно від своєї вини.
Отже, у справі, яка переглядається, суди, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, дійшли правильного висновку про те, що моральну шкоду позивачу відшкодовує ТОВ «Марвей Транспорт», незалежно від своєї вини. Розмір моральної шкоди визначено судами з урахуванням вимог розумності та справедливості.
Аргументи касаційної скарги про те, щопід час ДТП водій перебував на обідній перерві, а час перерви не включається в робочий час (частина 1, 3 статті 66 КЗпП України») та в цей час працівник не виконує свої трудові обов'язки колегія відхиляє, оскільки судом апеляційної інстанції цим доводам дана належна оцінка та мотивовано ним відхилена. 
Аргументи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів касаційну скаргу залишає без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 травня 2016 року до закінчення касаційного провадження.
Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «Марвей Транспорт» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 17 травня 2016 року. 
Керуючись статтями 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 червня 2016 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 17 травня 2016 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко   В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. П. Курило