ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

14 серпня 2018 року 
справа №806/3018/16
адміністративне провадження №К/9901/35480/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів Шевчук С.М., Бучик А.Ю., Майора Г.І. у справі № 806/3018/16 за позовом ОСОБА_1 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року № 0002674002, 

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року № 0002674002, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну у розмірі 17000 гривень, з мотивів безпідставності його прийняття.

27 січня 2017 року постановою Житомирського окружного адміністративного суду, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року № 0002674002.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції висновувався на тому, що відповідачем не доведений факт порушення позивачем Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР). Цей суд врахував те, що під час проведення перевірки позивачем надано перевіряючим документи, які підтверджують легальне придбання зазначеної продукції (договір поставки, накладні та товарно-транспортні накладні, з яких вбачається, що вказана продукція придбана у постачальника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.), перевірити відповідність марок акцизного податку вимогам чинного законодавства, зокрема чи були вони реалізовані виробнику продукції Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛГЗ "Прайм" продавець фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не мав можливості, оскільки доступ до АС "Акцизні марки" мають лише посадові особи податкового органу.

28 березня 2017 року постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що наявними у справі доказами підтверджуються обставини, що на реалізації у позивача перебували алкогольні напої марковані марками, що не видавалися безпосередньо виробнику зазначеної продукції, а тому в силу приписів пункту 226.9 статті 226 Податкового кодексу України такі алкогольні напої є немаркованими, що обумовлює правомірність застосування податковим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно до частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР у розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач у квітні 2017 року подав касаційну скаргу на це рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції. 
У касаційній скарзі позивач зазначає, що у судовому засіданні встановлено, що марки акцизного податку, які виявлено під час перевірки, виготовлені у встановлений законом спосіб, а саме Державним підприємством «Поліграфічний комбінат «України» по виготовленню цінних паперів» та передані Головному управлінню Державної фіскальної служби у Харківській області. Яким чином зазначені марки, які є документом суворої звітності, вибули з володіння Державної фіскальної служби відповідачем та третьою особою не зазначено. Позивач наголошує на тому, що при прийнятті рішення щодо притягнення позивача до юридичної відповідальності податковим органом не доведено суб'єктивної складової правопорушення - наявності вини у формі умислу чи необережності, оскільки позивач не знав і не міг знати про допущені органами Державної фіскальної служби порушення при поводженні з марками акцизного збору.

20 квітня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача та витребувано справу з Житомирського окружного адміністративного суду, справа №806/3018/16 витребувана з суду першої інстанції.

18 травня 2017 року справа №806/3018/16 надійшла на адресу Вищого адміністративного суду України.

07 березня 2018 року справа №806/3018/16 передана до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що посадовими особами податкового органу проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та паливом, за результатами якої 25 листопада 2016 року складено акт № 375/40/НОМЕР_2 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 11 Закону №481/95-ВР, статті 221 Податкового кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1251, що виразилось у зберіганні та реалізації позивачем алкогольних напоїв (без марок акцизного податку встановленого зразка - марки акцизного податку, якими маркована продукція, не видавались безпосередньо виробнику зазначеної продукції Товариству з обмеженою відповідальністю ЛГЗ "Прайм").

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 грудня 2016 року №0002674002, яким застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що алкогольні напої, які знаходилися на реалізації у позивача (зокрема, горілка "Київська Приватна колекція", вміст 0,25, міцність 40% ТОВ "ЛГЗ "Прайм" в кількості 4 штуки; горілка "Малинівка Святкова", вміст 0,7 міцність 40% ТОВ "ЛГЗ Прайм" у кількості 1 штука) марковані марками акцизного податку, які не видавалися виробнику даної продукції - Товариству з обмеженою відповідальністю ЛГЗ "Прайм". Дана обставина також підтверджена листом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛГЗ "Прайм" №173-17 від 06 березня 2017 року, відповідно до якого зазначений виробник підтвердив, що перелічених марок акцизного збору не отримував і алкогольних напоїв ними не маркував.

Згідно з частинами першої, другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону №481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку (підпункт 14.1.109 пункт 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 226.2 статті 226 Податкового кодексу України наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Пунктом 226.9 статті 226 Податкового кодексу України встановлено, що вважаються такими, що немарковані, зокрема алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.
Відтак, судом апеляційної інстанції встановлений склад правопорушення, який полягає у зберіганні та реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка (немарковані - марковані з марками, що не видавалися безпосередньо виробнику), з огляду на що податковим органом правомірно застосовані до позивача штрафні санкції спірним податковим повідомленням рішенням.

Конструкція норми абзацу одинадцятого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР не передбачає умисну форму вини суб'єкта господарювання, що спростовує доводи заявника касаційної скарги щодо відсутності суб'єктивної сторони, як елемента складу правопорушення. Сам факт реалізації та/або зберігання суб'єктом господарювання алкогольних напоїв без марок акцизного податку (немарковані) тягне юридичну відповідальність останнього у передбаченому законом розмірі.

Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі № 806/3018/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф.Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А.Гончарова

                                                                                                             І.Я.Олендер