Постанова
Іменем  України
15 серпня 2018 року
м. Київ
 
справа № 759/3882/16-ц
провадження № 61-7282св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,               Штелик С. П.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_4,
представник заявника - ОСОБА_5,
заінтересована особа - Орган опіки та піклування Святошинської районної               у м. Києві державної адміністрації,
заінтересована особа - ОСОБА_6,
представник заінтересованої особи - ОСОБА_7,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року в складі судді Сенька М. Ф. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року             в складі колегії суддів: Оніщука М. І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.,            
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_4 недієздатним та встановлення над ним опіки.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_4, 1928 року народження, є батьком заявника, у якого після отримання у 2011 році черепно-мозкової травми погіршився психічний стан, інтелектуальні здібності та стан пам'яті. ОСОБА_8  зазначав, що його батько не усвідомлює значення свої дій, не може справлятись з простими життєвими ситуаціями та потребує постійного догляду і турботи.
З цих підстав просив визнати ОСОБА_4 недієздатним та призначити себе його опікуном. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року заяву ОСОБА_8 задоволено. Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, недієздатним та встановлено опіку. Призначено ОСОБА_8 та ОСОБА_6 опікунами над недієздатним                 ОСОБА_4
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 страждає на хронічний стійкий психічний розлад, за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними та потребує встановлення опіки.   
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що орган опіки та піклування не заперечує щодо призначення ОСОБА_4 двох опікунів, які є його дітьми, з метою належного захисту його прав та інтересів. У справі не встановлено обставин, що перешкоджали або унеможливлювали виконання ОСОБА_8 обов'язків опікуна. Також суд виходив з того, що укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 договору довічного утримання не є перешкодою у вирішенні питання встановлення недієздатній особі опіки.  
У жовтні 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 належним чином виконує функції опікуна, надає ОСОБА_4 фізичну та матеріальну допомогу, уклала з ним договір довічного утримання, а ОСОБА_8 хворого батька не підтримує, не відвідує, не спілкується та не має з ним нормальних стосунків. Посилаючись на те, що призначення ОСОБА_8 суперечить інтересам підопічного, ОСОБА_6 вважає, що у справі не було підстав для призначення двох опікунів.  
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд.
09 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                   від 21 березня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано з суду першої інстанції справу. 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частина друга зазначеної статті передбачає, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Згідно з частиною першою статті 241 ЦПК України 2004 року (редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
У справі отримано комісійний висновок судово-психіатричної експертизи                    від 13 вересня 2016 року № 666 Київського міського центру судово-психіатричних експертиз, відповідно до якого ОСОБА_4 страждає стійким хронічним психічним захворюванням, за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і потребує встановлення над ним опіки. 
ОСОБА_8 та ОСОБА_6, відповідно, є сином та донькою ОСОБА_4
У грудні 2016 року Орган опіки та піклування Святошинської районної                      в місті Києві державної адміністрації надав до суду витяг з протоколу № 8 засідання опікунської ради від 06 грудня 2016 року і подання про встановлення опіки над недієздатним ОСОБА_4 та призначення його опікуном ОСОБА_8
У квітні 2017 року цим же органом опіки та піклування направлено до суду разом з витягом з протоколу №9 засідання опікунської ради Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації від 06 грудня 2016 року подання про встановлення опіки над недієздатним ОСОБА_4 та призначення його опікуном ОСОБА_6
Статтями 58, 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника (частина четверта статті 63 ЦК України).
Суди, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_4 недієздатним та призначаючи його опікунами ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обґрунтовано виходили з  висновку судово-психіатричної експертизи та двох подань органу опіки та піклування.
Можливість ОСОБА_8 здійснювати повноваження опікуна перевірялись органом опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність призначення його опікуном ОСОБА_4
Обидва рішення Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, що приймались органом опіки та піклування              в один день (06 грудня 2016 року), є чинними, до суду або до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, у порядку, передбаченому статтею 79 ЦК України, не оскаржувались.
Ті обставини, на які посилається ОСОБА_6 у доводах касаційної скарги, що  заявник не може бути призначений опікуном ОСОБА_4 у зв'язку з конфліктними стосунками між ним та батьком, досліджувались судом апеляційної інстанції та не знайшли підтвердження доказами.   
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували існування договору довічного утримання, який був укладений                між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та здійснення нею функцій опікуна, не заслуговує на увагу, оскільки опіка над фізичною особою у разі визнання її недієздатною встановлюється лише на підставі рішення суду за поданням органу опіки та піклування.
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до встановлення інших фактичних обставин справи, що виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 400 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року та  ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року - залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                       від 23 березня 2018 року зупинено виконання рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження.
За таких обставин виконання судових рішень підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва                     від 21 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня                 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: | С. Ю. Мартєв
| В. С. Висоцька
| С. П. Штелик