ПОСТАНОВА
Іменем України

13 червня 2018 року 
Київ
справа №814/358/16
адміністративне провадження №К/9901/12158/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 814/358/16
за позовом голови Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_1 до Арбузинської районної ради Миколаївської області, голови Арбузинської районної ради Миколаївської області ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, фізична особа ОСОБА_3, про визнання недійсним рішення, визнання протиправними дій та заборону вчиняти певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Арбузинської районної ради Миколаївської області на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року (колегія суддів: головуюча Ступакова І.Г., судді Бітова А.І., Милосердний М.М.),
в с т а н о в и в :
У квітні 2016 року Голова Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області  (далі також - Голова РДА) ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Арбузинської районної ради Миколаївської області сьомого скликання, голови Арбузинської районної ради Миколаївської області ОСОБА_2 (далі також - Районна ради; Голова районної ради відповідно) про:  
визнання недійсним рішення Районної ради від 19 лютого 2016 року № 22 «Про висловлення недовіри голові Арбузинської районної державної адміністрації ОСОБА_1.»;
визнання протиправними дій Голови Районної ради ОСОБА_2 щодо підписання недійсного рішення Районної ради  від 19 лютого 2016 року №  22 «Про висловлення недовіри голові Арбузинської районної державної адміністрації ОСОБА_1.»; 
визнання протиправними дій Районної ради щодо реєстрації громадянина ОСОБА_3 як депутата Арбузинської районної ради сьомого скликання на 5-ій та 6-ій сесіях Арбузинської районної ради, які відбулись 30 грудня 2015 року та 19 лютого 2016 року відповідно; 
заборону Районній раді реєструвати громадянина ОСОБА_3 депутатом Арбузинської районної ради сьомого скликання на сесіях Арбузинської районної ради Миколаївської області сьомого скликання.
На думку позивача, оскаржене рішення прийнято з суттєвими порушеннями процедури, визначеної Регламентом Арбузинської районної ради сьомого скликання, затвердженого рішенням сесії районної ради 7 скликання від 30 листопада 2015 року № 2 (далі - Регламент) та з порушенням вимог Конституції України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про місцеві державні адміністрації», «Про доступ до публічної інформації», «Про статус депутатів місцевих рад». Зокрема позивач зазначив, що висловлення недовіри голові місцевої державної адміністрації залежить від результатів та оцінки його діяльності за звітний період. Тому тільки за результатами звіту голови місцевої державної адміністрації про виконання програм соціально-економічного і культурного розвитку, районних, обласних бюджетів, виконання повноважень, делегованих відповідними районними радами, а також у виконанні рішень рад відповідна рада має право шляхом таємного голосування висловити недовіру голові місцевої державної адміністрації. Позивач вказав, що він як голова РДА фактично не звітував перед Районною радою з цих питань, відповідно законних і обгрунтованих підстав для прийняття спірного рішення не було. 
Крім того, всупереч пункту 2.1.2 Регламенту оголошення про скликання шостої чергової сесії районної ради з порядком денним з 8 питань оприлюднили тільки 11 лютого 2016 року у газеті «Нове Життя»; порядок денний сесії не передбачав питання щодо заслуховування звіту голови районної державної адміністрації з питань виконання бюджету, програм соціально-економічного та культурного розвитку, а також делегованих повноважень, а також не містив проекту рішення щодо недовіри голові РДА, що є порушенням вимог частини 3 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач додав, що рішення про недовіру голові РДА не обговорювали на засіданнях постійних комісій, такий проект рішення не проходив узгодження з керівниками відповідного управління чи відділу райдержадміністрації, як це передбачено пунктом 2.2.2 Регламенту. Пропозиції до порядку денного чергової сесії районної ради з включенням до порядку денного питання «Про заслуховування звіту голови райдержадміністрації» та/або «Про висловлення недовіри» не направляли голові районної ради та комісії, як це передбачено пунктом 2.2.4 Регламенту, що на думку позивача теж свідчить про порушення процедури прийняття такого рішення. 
Крім того, обґрунтовуючи вимоги позивач посилається на те, що 19 лютого 2016 року під час пленарного засідання 6 сесії сьомого скликання був присутній громадянин ОСОБА_3, якого зареєстрували на сесії Районної ради як депутата цієї ради і він брав участю у таємному голосуванні за рішення про висловлення недовіри голові РДА. Однак, зауважив позивач, повноваження депутата ОСОБА_3 припинені у зв'язку з постановленням вироку від 28 грудня 2015 року у кримінальній справі № І-кп/467/88/15, яким його визнано винним у злочині, передбаченому частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. Зазначена обставина, на думку позивача, є ще одним свідченням того, що спірне рішення прийнято з порушенням вимоги законодавства, відповідно має бути скасованим як протиправне. 
Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 19 травня 2016 року в задоволенні позову відмовив у повному обсязі.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 6 вересня 2016 року скасував постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року і постановив нову, якою позов задовольнив частково.
Визнав недійсним рішення Арбузинської районної ради Миколаївської області від 19 лютого 2016 року № 22 «Про висловлення недовіри голові Арбузинської районної державної адміністрації ОСОБА_1».
Визнав протиправними дії голови Арбузинської районної ради Миколаївської області сьомого скликання ОСОБА_2 щодо підписання недійсного рішення Арбузинської районної ради Миколаївської області від 19 лютого 2016 року №22 «Про висловлення недовіри голові Арбузинської районної державної адміністрації ОСОБА_1».
Визнав протиправними дії Арбузинської районної ради Миколаївської області сьомого скликання щодо реєстрації громадянина ОСОБА_3, як депутата Арбузинської районної ради сьомого скликання на 5-ій та 6-ій сесіях Арбузинської районної ради, які відбулись 30 грудня 2015 року та 19 лютого 2016 року відповідно.
У задоволенні адміністративного позову Голови Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_1 про заборону Арбузинській районній раді Миколаївської області сьомого скликання реєструвати громадянина ОСОБА_3 депутатом Арбузинської районної ради сьомого скликання на сесіях Арбузинської районної ради Миколаївської області сьомого скликання - відмовив.
У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його постанову і залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги відповідач, серед іншого, зазначив, що при прийнятті спірного рішення не порушено вимог Регламенту; Президія районної ради як дорадчий орган на власний розсуд вирішує питання про винятковість випадків, які вимагають невідкладного включення до порядку денного сесії ради питань, віднесених до її відання; протокол за наслідками засідання Президії не повинен містити мотивів членів Президії стосовно того, в чому полягала винятковість того чи іншого випадку, що вимагав невідкладного вирішення на черговій сесії ради; на дату проведення сесії до Районної ради не надходило жодної офіційної інформації щодо обрання запобіжного заходу до депутата ОСОБА_3, тож висновок апеляційного суду про дострокове припинення повноважень цього депутата (який брав участь у голосуванні) необґрунтований. Усі ці обставини в повному обсязі з'ясував суд першої інстанції, який, на переконання відповідача, надав їм правильну оцінку і рішення якого апеляційний суд скасував помилково. 
Таку правову позицію відповідача поділяє ОСОБА_4, який брав участь у голосуванні за спірне рішення Районної ради, і який вважав за необхідне надати суду свої письмові пояснення з приводу постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 19 лютого 2016 року на шостій черговій сесії Арбузинської районної ради Миколаївської області депутати прийняли рішення за № 22 «Про недовіру голові Арбузинської районної державної адміністрації ОСОБА_1.», яке було підтримано 15-ма голосами з 26-ти депутатів Арбузинської районної ради Миколаївської області, повний текст якого оголосив голова лічильної комісії на пленарному засіданні сесії.
Зазначене рішення оскаржив голова РДА ОСОБА_1, оскільки вважає, що обґрунтованих підстав для прийняття такого рішення не було, а саме засідання сесії відбулося із порушеннями Регламенту і вимог законодавства. 
Миколаївський окружний адміністративний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що:
листами від 9 грудня 2015 року № 278/04-1415, від 24 лютого 2016 року №  70-04-1416, від 12 квітня 2016 року № 124-04-1416, від 14 квітня 2016 року № 137-04-1416 Голова Районної ради звертався до позивача з пропозицією про надання звіту про діяльність на посаді голови РДА за відповідний період згідно з частиною шостою статті 34 Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Усі зазначені звернення позивач залишив без відповіді та будь-якого реагування, звіту відповідачам теж не надсилав;
29 квітня 2016 року відбулась чергова 9 сесія районної ради і пунктом 4 порядку денного передбачено звітування Голови РДА, чого також не відбулося. 
Суд погодився з позицією відповідачів про те, що зазначені обставини в сукупності дають обґрунтовані і законні підстави для висловлення недовіри голові РДА і дострокового припинення його повноважень. Відтак 18 лютого 2016 року відповідач в межах і у спосіб, визначений нормативними актами, включив до порядку денного чергової сесії питання про недовіру голові РДА і того ж дня Президія районної ради його затвердила. Наступного дня, 19 лютого 2016 року, відповідно до протоколу шостої сесії Районної ради сьомого скликання, 2/3 третинами голосів депутатів від складу ради висловлено недовіру голові РДА ОСОБА_1 і, як зазначив суд першої інстанції, голосування проходило без порушень законодавства.
З приводу участі у голосуванні за спірне рішення ОСОБА_3 суд першої інстанції зазначив, що: будь-які документи, зокрема від Арбузинської районної виборчої комісії щодо складення депутатських повноважень, чи належним чином засвідчена копія вироку суду щодо депутата районної ради ОСОБА_3 безпосередньо на адресу відповідачів не надходили; депутат ОСОБА_3 заяви до районної ради про складання депутатських повноважень не подавав. З посиланням на пункт 7 частини першої та пункт 5 частини другої статті 5 Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон № 93-IV) суд першої інстанції констатував, що станом на 19 лютого 2016 року у відповідачів не було підстав вважати ОСОБА_3 таким, що позбавлений повноважень депутата районної ради, відповідно не має права брати участь у голосуванні на сесії ради. 
З наведених мотивів суд першої інстанції дійшов висновку, що Районна рада при розгляді питання про недовіру голові РДА не допустила порушень законодавства, у зв'язку з вимоги Голови РДА ОСОБА_1 безпідставні. 
Натомість Одеський апеляційний адміністративний суд при прийнятті нової постанови виходив з такого, що при прийнятті спірного рішення про недовіру Голові РДА Районна рада порушила процедуру розгляду такого питання. Основою для цього висновку слугували такі мотиви: 
з урахуванням положень пункту 15 статті 46 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» (далі - Закон № 280/97-ВР), статті 2.1.2, 7.1 Регламенту проекти рішень у виняткових випадках можуть бути доведені до відома депутатів у день проведення сесії, а питання винятковості розгляду питання визначається Президією; судячи зі змісту протоколу засідання Президії районної ради №3 від 18 лютого 2016 року, члени Президії за рекомендацією постійної комісії вирішили включити  до порядку денного 6 чергової сесії питання про висловлення недовіри Голові РДА ОСОБА_1 Утім, як зазначив суд апеляційної інстанції, у протоколі Президії районної ради № 3 не зазначено  відомостей про те, чим була зумовлена винятковість винесення на розгляд сесії ради питання недовіри Голові РДА, як того вимагає стаття 7.1 Регламенту.
відповідно до Регламенту комісії мають право вносити пропозиції до порядку денного, але з дотриманням статей 2.2.1-2.2.5 Регламенту чого у спірних відносинах дотримано не було;
за змістом статті  7.1 Регламенту Президія є дорадчим органом ради, який попередньо готує узгоджені пропозиції і рекомендації з питань, що передбачається внести на розгляд ради і її рішення мають дорадчий характер; за статтею 7.4 Регламенту членам Президії районної ради та запрошеним на засідання не пізніш як за 3 дні повідомляється, які питання планується розглянути на засіданні, надаються необхідні матеріали, проте в цій справі доказів такого повідомлення відповідач не надав;
листи щодо необхідності звітування про результати діяльності на посаді голови РДА від 24 лютого 2016 року №70-04-1416, від 12 квітня 2016 року №124-04-1416, від 14 квітня 2016 року №137-04-1416 надіслано позивачу після того, як прийнято спірне рішення щодо висловлення йому недовіри, тому доводи відповідачів цій частині безпідставні.
З приводу участі громадянина ОСОБА_3 у голосуванні за спірне рішення Районної ради та наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині апеляційний суд виходив з такого. Під час таємного голосування депутатів Районної ради за рішення щодо висловлення недовіри Голові РДА ОСОБА_1 брав участь депутат цієї ради ОСОБА_3 Однак, згідно з вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 3 листопада 2015 року (набрав чинності 28 грудня 2015 року) ОСОБА_4 визнано винним у злочині, передбаченому частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та зі встановленням іспитового строку тривалістю один рік. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 5 Закону № 93-IV зазначена обставина є підставою для припинення повноважень депутата і не вимагає необхідності прийняття для цього окремого рішення ради. 
З урахуванням зазначеного суд апеляційної інстанції констатував, що на дату прийнятті спірного рішення Районної ради ОСОБА_3 не міг  виконувати депутатські повноваження, зокрема брати участь у голосуванні. Водночас, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо заборони Районній раді надалі реєструвати ОСОБА_3 як депутата цієї ради апеляційний суд виходив з того, що це дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування і суд не може втручатися у його діяльність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції і при прийняті постанови керується таким. 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами дев'ятою, десятою статті 118 Конституції України обласна чи районна рада може висловити недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації, на підставі чого Президент України приймає рішення і дає обґрунтовану відповідь. 
Якщо недовіру голові районної чи обласної державної адміністрації висловили дві третини депутатів від складу відповідної ради, Президент України приймає рішення про відставку голови місцевої державної адміністрації. 
Відповідно до пунктів 28, 29 статті 43 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: заслуховування звітів голів місцевих державних адміністрацій, їх заступників, керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, бюджету, рішень ради із зазначених питань, а також про здійснення місцевими державними адміністраціями делегованих їм радою повноважень; прийняття рішення про недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації.
Згідно зі статтею 72 Закону № 280/97-ВР  місцеві державні адміністрації є підзвітними відповідним районним, обласним радам у виконанні програм соціально-економічного і культурного розвитку, районних, обласних бюджетів, підзвітними і підконтрольними у частині повноважень, делегованих їм відповідними районними, обласними радами, а також у виконанні рішень рад з цих питань. Районна, обласна рада може шляхом таємного голосування висловити недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації, на підставі чого Президент України приймає рішення і дає відповідній раді обґрунтовану відповідь. Якщо недовіру голові районної, обласної державної адміністрації висловили не менш як дві третини депутатів від загального складу відповідної ради, Президент України приймає рішення про відставку голови місцевої державної адміністрації.
Відповідно до пункту 15 статті 46 Закону № 280/97-ВР порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Відповідно до статті 2.1.2 Регламенту рішення про скликання чергової сесії доводиться до відома депутатів і населення через газету «Нове життя» не пізніше як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніше як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд районної ради. Проекти рішень, інші документи та матеріали з питань, котрі вносяться на розгляд ради, доводяться до відома депутатів не пізніше як за три дні до відкриття сесії, а у виняткових випадках - у день проведення сесії. Винятковість визначається президією районної ради.
У статтях 2.2.1-2.2.5 Регламенту зазначено, що пропозиції до порядку денного сесії районної ради вносяться головою ради, постійними комісіями, відділами, управліннями районної державної адміністрації, депутатськими групами (фракціями), загальними зборами громадян. Пропозиції для включення в порядок денний сесії попередньо розглядаються на засіданнях постійних комісій, президії районної ради з прийняттям відповідних рішень та рекомендацій. Пропозиції до порядку денного чергової сесії районної ради із зазначенням доповідачів, проектів рішень, розпоряджень голови райдержадміністрації, довідками узгодження до проектів рішень, програм соціально-економічного та культурного розвитку району, цільових програм з інших питань та районного бюджету подаються на ім'я голови районної ради не пізніше як за 20 днів до початку пленарного засідання ради. Голова районної ради направляє вказані проекти для попереднього розгляду і підготовки висновків по них у постійні комісії не пізніш як за 14 днів до розгляду їх на сесії. Постійні комісії не пізніш як за 7 днів до розгляду на сесії подають голові ради свої пропозиції та зауваження щодо проектів рішень, програм та бюджету.
У статті 7.1 Регламенту передбачено, що президія є дорадчим органом ради, який попередньо готує узгоджені пропозиції і рекомендації з питань, що передбачається внести на розгляд ради. Рішення президії районної ради мають дорадчий характер. До складу президії входять голова районної ради, його заступник, голова районної державної адміністрації, голови постійних комісій, уповноважені представники депутатських груп (фракцій).
У справі встановлено, що питання про включення до порядку денного сесії Районної ради сьомого скликання питання про висловлення недовіри Голові РДА ОСОБА_5 вирішувалося на засіданні її дорадчого органу - Президії районної ради, 18 лютого 2016 року і наступного дня, 19 лютого 2016 року уже відбулося голосування з цього питання. Дві третини депутатів від складу Районної ради підтримали таке рішення, що відповідно до наведених положень статті 118 Конституції України та статті 72 Закону № 280/97-ВР є підставою для того, щоб Президент України прийняв рішення про відставку Голови РДА ОСОБА_5 
У контексті спірних відносин, які виникли у зв'язку з прийняттям спірного рішення, колегія суддів зазначає, що висловлення недовіри голові місцевої державної адміністрації є конституційним правом, зокрема, районної ради, реалізація якого має відбуватися у порядку та спосіб, визначені законом.
Рішення з приводу висловлення недовіри голові районної державної адміністрації може оскаржуватися в порядку адміністративного судочинства і суд, вирішуючи питання про правомірність такого рішення органу місцевого самоврядування, як суб'єкта владних повноважень, повинен перевірити його на відповідність усім критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС. 
Згідно з положеннями вказаної статті КАС, рішення суб'єкта владних повноважень, з-поміж іншого, має бути прийнятим на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. 
Надання районній раді повноважень на висловлення недовіри голові районної державної адміністрації не означає, що реалізація цього права нічим не обмежена. Висловлення недовіри голові районної державної адміністрації є крайнім заходом реагування на діяльність органу місцевої виконавчої влади і для того, щоб виносити на голосування і приймати таке рішення мають бути вагомі причини (мотиви) і об'єктивні обставини, які б в сукупності вказували на те, що подальше перебування особи на посаді голови районної державної адміністрації є неможливим (недоцільним) та/або таким, що негативно позначиться на діяльності місцевого органу державної виконавчої влади. Ці ж мотиви і обставини мають міститися у рішенні органу місцевого самоврядування, зі змісту якого було б зрозуміло, що саме спонукало до його прийняття. 
Судячи зі встановлених у цій справі обставин, питання про включення до порядку денного сесії Районної ради питання про висловлення недовіри Голові РДА вирішувалося у переддень сесії на засіданні Президії районної ради. З огляду на це, про винесення на розгляд зазначеного питання не був повідомлений, зокрема, Голова РДА ОСОБА_5, відповідно його право на участь у прийнятті рішення забезпечено не було. Чим зумовлено такий поспіх, як і про те, в чому винятковість цього випадку, як з'ясував суд апеляційної інстанції, у протоколі Президії не зазначено. Аргументи відповідача про те, що питання про винятковість вирішує Президія на свій розсуд і про те, що зазначати про мотиви такого її рішення в протоколі  немає необхідності колегія суддів вважає безпідставними, позаяк з огляду на предмет спору і наслідки прийняття спірного рішення з'ясування цих питань має істотне значення. Розцінивши цей випадок як винятковий Президія районної ради невідкладно включила питання про висловлення недовіри Голові РДА до порядку денного, без виконання вимог пунктів .2.1-2.2.5 Регламенту. З огляду на відсутність обґрунтованих мотивів для такого рішення, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що при прийнятті спірного рішення відповідач порушив процедуру його прийняття.
Щодо участі ОСОБА_4 у голосуванні за спірне рішення, то його повноваження як депутата Районної ради припинилися з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, за яким його засуджено до позбавлення волі і ця обставина не вимагає прийняття місцевою радою відповідно рішення з цього питання (пункт 7 частини першої статті 5 Закону № 93-VI). Суд апеляційної інстанції встановив, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 набрав чинності 28 грудня 2015 року, однак 19 лютого 2016 року він брав участь у голосуванні за спірне рішення як депутат Районної ради, що є недопустимо.
Аргументи відповідача про те, що їй не було відомо про обвинувальний вирок суду щодо ОСОБА_4, як і про відсутність будь-яких інших офіційних документів щодо припинення повноважень цього депутата, не заперечують того, що участь ОСОБА_4 як депутата у голосуванні на сесії Районної ради була незаконною. 
З огляду на встановлені в цій справі обставини і праве регулювання спірних відносин колегія суддів (з урахуванням меж касаційного перегляду судових рішень в цій справі) погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову. 
Відповідно до статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 350 КАС передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для  скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи касаційної скарги висновків суду та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Арбузинської районної ради Миколаївської області залишити без задоволення. 
Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                          М.І. Смокович 
Судді                                                                                                    О.В. Білоус
                                                                                                    Т.Г. Стрелець