Постанова
Іменем України
 
13 червня 2018 року
м. Київ
 
справа №  332/2110/16-ц
провадження № 61-21242св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
відповідач - ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_2, Моторне (транспортне) страхове бюро України,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року, у складі колегії суддів: Дзярука М. П., Крилової О. В., Трофимової Д. А.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У червні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: 
ОСОБА_2, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), про визнання недійсним полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2015 року до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надійшла заява ОСОБА_2 про настання події, що має ознаки страхового випадку, у якій він повідомив, що 13 жовтня 
2015 року в керований ним автомобіль Hudai Elantra в'їхав BMW 320 під керуванням ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». 
22 жовтня 2015 року до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку, також звернувся ОСОБА_1
У результаті проведеного страхового розслідування позивачу стало відомо, що на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у відповідача ОСОБА_1 був відсутній поліс страхування. При цьому, поліс страхування, на який посилались відповідач та третя особа, був виписаний 13 жовтня 2015 року, із зазначенням, на прохання відповідача, дати сплати - 12 жовтня 2015 року. На підтвердження зазначеного, позивач посилався на довідку ДАІ про ДТП, яка не містить даних у рядку про наявність (відсутність) поліса підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, про що складено постанову 
від 29 листопада 2015 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Посилаючись на ту обставину, що оформлення оспорюваного страхового полісу було здійснено після настання страхового випадку - ДТП, позивач обґрунтовує наявність підстав для визнання такого полісу страхування недійсним.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 
2016 року, у складі судді Андрюшиної Л. А., у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними доказами, що договір страхування (поліс) був укладений після страхового випадку. Постанова у справі про адміністративне правопорушення підтверджує лише факт відсутності у відповідача ОСОБА_1 страхового полісу на момент ДТП, однак не вказує на відсутність укладеного договору страхування. У зв'язку із тим, що після оформлення ДТП, яка сталась о 8:30 год. 13 жовтня 2015 року, у відповідача було вилучено посвідчення водія, останній не міг його пред'явити агенту страхової компанії цього ж дня в обідній час. Доказом сплати відповідачем 12 жовтня 2015 страхового платежу в сумі 960,34 грн є страховий поліс, а тому здійснення передачі агентом страхової суми до страхової компанії через декілька днів не має суттєвого значення.
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (договір страхування), укладений між 
ПАТ «СК Арсенал Страхування» та ОСОБА_1 від 12 жовтня 2015 року - недійсним. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати ним 12 жовтня 2015 року страхового платежу, а оспорюваний поліс обов'язкового страхування, в порушення положень Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не місить відомостей про номер та вид платіжного документу, що засвідчувало б таку оплату. З витягів сайту МТСБУ вбачається, що з 12 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року спірний поліс не був дійсним, а отже і не діяв на момент виникнення ДТП. Посилання відповідача стосовно того, що у нього було відібране посвідчення водія, ґрунтується на припущеннях та жодними доказами не підтверджене.
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що відомості про сплату відповідачем страхового платежу містяться безпосередньо в тексті самого полісу, а тому посилання апеляційного суду на порушення вимог Інструкції про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є безпідставним, оскільки заповненням такого поліса займається виключно представник страхової компанії.
Заявник також зазначає, що апеляційним судом не було взято до уваги ту обставину, що посвідчення водія йому було повернуто лише після винесення Заводським районним судом м. Запоріжжя постанови від 23 жовтня 
2015 року про його притягнення до адміністративної відповідальності та оплати ним штрафу. Вказаним, на переконання ОСОБА_1, спростовуються доводи позивача про оформлення оспорюваного страхового поліса 13 жовтня 2015 року, що є неможливим у зв'язку із відсутністю у відповідача на той момент водійського посвідчення.
У запереченні на касаційну скаргу позивач вказує на безпідставність доводів касаційної скарги, у зв'язку із чим просить її відхилити, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - залишити без змін.
Треті особи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.
У травні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Установлено, що 13 жовтня 2015 року о 8:30 год. сталась ДТП за участю автомобіля марки BMW 320 під керуванням ОСОБА_1, автомобіля марки Hyundai Elantra під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки Fiat Doblo, під керуванням ОСОБА_3
15 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК Арсенал Страхування» із повідомленням про вказане ДТП.
22 жовтня  2015 року відповідач ОСОБА_1 також звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку по факту зазначеної ДТП, посилаючись, що належний йому автомобіль марки BMW 320 забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/3989003, виданим 12 жовтня 2015 року представником ПрАТ «СК Арсенал Страхування».
Звертаючись до суду із позовом, ПрАТ «СК Арсенал Страхування», як на підставу недійсності полісу АЕ/3989003, посилався на ту обставину, що такий поліс було оформлено представником позивача після настання ДТП із зазначенням, на прохання відповідача, дати укладення договору - 
12 жовтня 2015 року, що передує фактичному його зверненню до позивача із проханням укласти такий договір - 13 жовтня 2015 року. 
Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). 
Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Частинами першою і другою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.
За правилами статті 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
Із наявної у матеріалах справи копії полісу АЕ/3989003 вбачається, що строк його дії визначено з 00:00 год 13 жовтня 2015 року до 14 жовтня 2016 року включно. Таким чином, сторони у письмовій формі досягли згоди щодо цієї істотної умови договору страхування.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, місцевий суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов вірного висновку, що договір страхування набрав чинності з початку зазначеного строку його дії, про що зазначено у самому полісі, та був укладений до настання страхового випадку за участю належного ОСОБА_1 автомобіля марки BMW 320.
Водночас, апеляційний суд, застосовуючи до спірних правовідносин правила статті 18 Закону України «Про страхування» і статті 983 ЦК України не звернув уваги на передбачену нормами вказаних статей можливість погодження сторонами страхового договору умови щодо початку його дії. Тому посилання апеляційного суду на відсутність доказів внесення страхового платежу саме 12 жовтня 2015 року правового значення для вирішення справи не мають. 
Колегія суддів не приймає аргумент заперечення на касаційну скаргу щодо обґрунтованості висновку апеляційного суду про відсутність у відповідача страхового полісу на момент виникнення ДТП, виходячи із незазначення про його наявність у відповідній графі довідки про ДТП. Відсутність такої інформації лише підтверджує непред'явлення відповідачем страхового полісу, та не може свідчити про те, що договір страхування був укладений після настання страхового випадку.
За приписами статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом, або якщо він визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Виходячи із наведеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про недоведеність позовних вимог щодо визнання недійсним полісу обов'язкового страхування, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга відповідача задоволена, понесені ним судові витрати за її подачу в розмірі 1 653,60 грн покладаються на позивача.
Керуючись статтями 400, 402, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року скасувати, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2016 року залишити в силі.
 
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 1 653,60 грн.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           В. С. Висоцька
 
Судді                                                                                                      А. О. Лесько
                                        
                                                                                                          В. В. Пророк
 
                                                                                                                І.М. Фаловська
 
                                                                                                          С. П. Штелик