?
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року 
м. Київ
Справа №  904/6273/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу  Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 06.09.2017 (головуючий - Білецька Л.М., судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.)
та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017
(суддя Панна С.П.)
у справі № 904/6273/17 
за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" 
про стягнення штрафу в розмірі 545 216,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом", звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" про стягнення штрафу в розмірі 545   216, 65 грн та витрат по сплаті судового збору. 

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки продукції №53-129-01-16-00659 від 12.03.2016, укладеного між сторонами, в частині своєчасної поставки продукції. 

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, визначений п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України.

2.2. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 залишено без змін.

2.3. Розглядаючи справу, судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

2.3.1. 12 березня 2016 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Позивач/Покупець, ДП "НАЕК "Енергоатом") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (далі - Відповідач/Постачальник, ТОВ "Трейд Коммодіті") укладено договір поставки № 53-129-01-16-00659 (далі - Договір).

2.3.2. Постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити бензини автомобільні (далі - продукція) для ВП ЮУАЕС ДП НАЕК "Енергоатом", а Покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1 договору).

2.3.3. Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціни і строки поставки зазначені в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).

2.3.4. Сума Договору складає 2   726   083, 26 грн у т.ч. ПДВ 20% - 454   347,   21 грн (п.3.1 Договору).

2.4.5. Строк поставки продукції зазначений в специфікації (пункт 5.1 договору) і складає 60 днів з моменту укладення - до 12.05.2016.

2.4.6. У пункті 5.2 договору сторони погодили, що поставка продукції згідно  з Специфікацією здійснюється залізничним та автомобільним транспортом на умовах DDP - ВП ЮУАЕС ДП "НАЕК" "Енергоатом" згідно з Інкотермс 2000. Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача (п. 5.4 договору).

2.4.7. Згідно з п. 6.3.1 договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором. 

2.4.8. Відповідно до п. 7.5 договору у разі односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов'язань по договору, він зобов'язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 20% суми договору.

Стягнення штрафу на підставі п.7.5 договору і є предметом спору у цій справі.

2.4.9. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 (п. 10.1 договору).

2.4. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій зазначили, що починаючи з 01.04.2016, посилаючись на зростання курсу долара і рівня середньооптових цін на бензин А-92, Є-3, А-95, Є-3, відповідач пропонував позивачу підвищити ціну договору шляхом укладення додаткової угоди. Проте позивач від пропозиції відмовився.

2.5. 11 квітня 2016 року відповідач пропонував збільшити ціну хоч на 10%, проте і ця пропозиція позивачем не погоджена. 

2.6. 10 травня 2016 року відповідач запропонував новий клас бензину  А-92 і А-95 Є-4 з підвищеними цінами 22   100,00 грн і 22   900, 00 грн за тонну (з ПДВ) відповідно.

2.7. 20 травня 2016 року позивач погодив поставку без збільшення вартості. Тобто, фактично відмовив у підвищенні ціни.

2.8. Зважаючи на це листування між сторонами, суди дійшли висновку про те, що з 13.05.2016 позивач став достеменно обізнаний  про односторонню відмову від виконання зобов'язання відповідачем, який прагнув будь - що підвищити ціни на предмет договору ще з 01.04.2016, обґрунтовуючи своє прагнення об'єктивними причинами.

2.9. Суди вказали, що зрозумілим є те, що поставка узгодженого товару ставилась під загрозу, а нездійснення поставки товару в строк 12.05.2016 по суті є односторонньою відмовою від виконання зобов'язань. 

2.10. Відтак, за висновком судів, початок перебігу строку позовної давності за позовними вимогами про стягнення штрафу на підставі п.7.5 договору розпочався з 13.05.2016, з огляду на що, керуючись ст.ст. 258, 267  Цивільного кодексу України, суди відмовили ДП "НАЕК "Енергоатом" у задоволенні позову.

2.11. Відхиляючи посилання позивача на лист відповідача від 01.06.2016 №01-06/16-18, суд першої інстанції зазначив, що цим листом відповідач не відмовлявся від виконання умов Договору, а лише пропонував нові умови договору. Водночас, суд апеляційної інстанції вказав, що цей лист слід оцінювати у сукупності з іншими листами, що свідчить про неможливість виконати зобов'язання відповідачем в обсязі домовленостей, а відтак, у комплексі про односторонню відмову від договору.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

3.1. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою та рішенням, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій ч.1 ст.261, ст.ст.258, 641, 646 Цивільного кодексу України, а також неправильне застосування ст.610 Цивільного кодексу України, просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.09.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

3.2. В обґрунтування зазначених вимог скаржник зазначає таке.

3.2.1. На думку скаржника, листування сторін у період квітня-травня 2016 року, яке суди оцінили як факт обізнаності позивача про односторонню відмову від виконання зобов'язання відповідачем,  не свідчить про односторонню відмову ТОВ "Трейд Коммодіті" від виконання зобов'язань за договором, оскільки, починаючи з 12.05.2016 позивач міг достеменно усвідомити лише одну обставину - що має місце факт прострочення виконання зобов'язання зі сторони постачальника. 

3.2.2. Скаржник стверджує, що встановивши обставини справи, суд апеляційної інстанції в порушення ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, погодившись з рішенням місцевого господарського суду, зробив необґрунтований висновок про те, що перебіг строку позовної давності щодо стягнення штрафу за односторонню відмову від виконання зобов'язань за договором згідно з п.7.5 Договору розпочався 13.05.2016. Тоді як правильним є твердження, що з 13.05.2016 розпочався перебіг строку позовної давності для стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язання за договором, розмір якої погоджений сторонами у п.7.2 договору. 

3.2.3. Натомість предметом спору у справі є стягнення штрафу (в порядку, визначеному п.7.5 договору) за односторонню відмову відповідача від виконання своїх зобов'язань. Тобто, як стверджує позивач, для застосування зазначеної договірної санкції, повинен мати місце факт односторонньої відмови відповідача поставити продукцію, іншими словами, факт невиконання зобов'язання взагалі.

3.2.4. На думку скаржника, сплив строку дії договору (31.12.2016) та нездійснення відповідачем поставки за ним свідчить про факт односторонньої відмови відповідача від виконання своїх зобов'язань. Відтак, як стверджує ДП "НАЕК "Енергоатом", воно дізналося про відмову відповідача від виконання зобов'язання лише 01.01.2017, що свідчить про подання позову у цій справі в межах строку позовної давності. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

4.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1.1. Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.1.2. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.300 Господарського процесуального кодексу України).

4.2. Щодо суті касаційної скарги

4.2.1. Спір у справі виник з правовідносин, врегульованих сторонами у договорі поставки продукції №53-129-01-16-00659 від 12.03.2016, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки визначеного таким договором товару.

4.2.2. Відповідно до ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

4.2.3. Окремим видом зобов'язання є договір поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Тобто з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

4.2.4. Як зазначено вище у п.2.4.8 цієї постанови, судами встановлено, що пунктом 7.5 договору сторони погодили обов'язок постачальника сплатити покупцю штраф у розмірі 20% суми договору у випадку односторонньої відмови постачальника від виконання своїх зобов'язань за договором.

Разом з тим, як вбачається зі змісту п.7.2 договору, сторони визначили, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення, але не більше 30% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

4.2.5. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).  

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. 

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача штрафу за односторонню відмову виконати свої зобов'язання з поставки продукції за договором.

4.2.6. Суди попередніх інстанцій встановили, що поставка продукції за договором повинна була бути здійснена відповідачем до 12.05.2016 (п.2.4.5 постанови).

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Тобто, не здійснивши поставку спірної продукції позивачеві до 12.05.2016, відповідач не виконав взяте на себе зобов'язання у строк, визначений договором. Відтак, з 13.05.2016 вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Водночас серед прав постачальника (ТОВ "Трейд Комодіті"), визначених у п.6.4 договору, відсутнє право на одностороннє розірвання договору чи односторонню відмову від виконання своїх зобов'язань за договором, що цілком узгоджується з приписами зазначених вище статей 625, 626 ЦК України. 

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

4.2.7. Відповідно до п.6.2.1 договору позивач був наділений правом розірвати договір у разі невиконання зобов'язань постачальником, повідомивши про це останнього не менш ніж за 20 календарних днів. Проте матеріали справи таких документів не містять, що свідчить про те, що позивач очікував виконання відповідачем свого обов'язку з поставки спірної продукції в межах строку дії договору, погодженого сторонами у п.10.1 договору, тобто до 31.12.2016. 

Зважаючи на це, суд касаційної інстанції вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про ототожнення строку виконання зобов'язання з поставки, визначеного у специфікації товару, з початком перебігу строку позовної давності для вимог про стягнення штрафу за односторонню відмову від виконання своїх зобов'язань за договором. Суд вважає обґрунтованим твердження скаржника про те, що станом на 12.05.2016 відповідач порушив своє зобов'язання лише щодо своєчасної поставки товару, у зв'язку з чим у позивача виникло право на нарахування пені відповідно до п.7.2 договору. Натомість, висновок судів, про який йшла мова вище, суперечить їх же висновкам, здійсненим за результатами оцінки листа позивача від 01.06.2016. 

4.2.8. Однією з засад (принципів) цивільного законодавства, визначених у ст.3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність. Цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи. У ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Тобто здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій.

Зважаючи на те, що як вказано вище, договір не містить положення про право постачальника в односторонньому порядку розірвати договір, наявність листа відповідача з проханням припинити взаємні права та обов'язки за договором у зв'язку із нездійсненням ним поставки товару, у сукупності з встановленим судами фактом невиконання відповідачем обов'язку з поставки товару в межах строку дії договору та відсутність інших домовленостей між сторонами, свідчить, що позивач міг довідатись про порушення свого права саме зі спливом строку дії договору, в межах якого відповідач повинен був поставити товар. 

Відтак, помилковим є висновок судів попередніх інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки на момент звернення до суду з позовом у цій справі строк для стягнення штрафу на підставі п.7.5 договору позивачем не пропущено. 

4.2.9. Разом з тим, суд касаційної інстанції зазначає, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

5. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

5.1. Відповідно до ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 

5.2. Оскільки зміст судових рішень у справі стосується виключно питання пропуску позивачем строку позовної давності для стягнення штрафу на підставі п.7.5 договору, судами не досліджувалось інших обставин справи, пов'язаних з правомірністю нарахування позивачем спірного штрафу та визначенням його розміру, то зважаючи на передбачені процесуальним законом межі перегляду справи у суді касаційної інстанції, судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. 

5.3. Під час нового розгляду справи господарським судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами судового розгляду.

6. Судові витрати 

6.1.   Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

6.2. Враховуючи, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат у справі, в тому числі, й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ч.13 статті 8, статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" задовольнити частково.
2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду  від 06.09.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 у справі №904/6273/17 скасувати.
3. Справу  №904/6273/17 передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області. 
4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                І. Ткач

Судді                                                                                                     О. Мамалуй
                                                                                                    
Л. Стратієнко