ПОСТАНОВА
Іменем України

02 серпня 2018 року 
м. Київ
справа №822/1318/15
адміністративне провадження №К/9901/6257/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Мороз Л.Л.,  Бучик А.Ю., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року (головуючий суддя Полотнянко Ю.П., судді: Драчук Т.О., Загороднюк А.Г.) у справі №822/1318/15 за позовом ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції, Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Бюро технічної інвентаризації", треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Третейський суд при Товарній біржі "Західноукраїнська", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати протиправними дії комунального підприємства Нетішинської міської ради "Бюро технічної інвентаризації" щодо реєстрації права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, проведену на підставі рішення Третейського суду при Товарній біржі "Західноукраїнська" від 1 вересня 2008 року; зобов'язати Державну реєстраційну службу Нетішинського міського управління юстиції в Хмельницькій області скасувати реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, проведену на підставі рішення Третейського суду при Товарній біржі "Західноукраїнська" від 1 вересня 2008 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що Третейський суд не мав повноважень на розгляд справи щодо нерухомого майна, у зв'язку з чим проведена реєстрація є протиправною. Крім того, договір дарування потребує нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим договір, визнаний третейським судом дійсним, є нікчемним в силу Закону. Також на думку позивача, підставою для проведення реєстраційної дії на підставі рішення третейського суду міг бути виключно виконавчий лист. Такий лист не видавався, а тому державна реєстрація не могла бути проведена і підлягає скасуванню.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Бюро технічної інвентаризації" щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Третейського суду при товарній біржі "Західноукраїнська" р/н 03/13/08 від 01.09.2008 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції, а адміністративний позов залишено без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на момент проведення спірної реєстрації ч.3 ст.55 Закону України «Про третейські суди» № 1701-IV передбачала, що виконання рішення третейського суду, якщо воно потребує вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснюється за умови видачі компетентним судом виконавчого документа. Вказана норма була виключена Законом України від 05.03.2009 року №1076-VI. Тобто, провівши 04.09.2008 року реєстрацію права власності тільки на підставі рішення Третейського суду при товарній біржі "Західноукраїнська" р/н 03/13/08 від 01.09.2008 року без видачі компетентним судом виконавчого листа, БТІ порушило вимоги ч.3 ст.55 Закону № 1701-IV. Відмовляючи в задоволенні решти позову, суд виходив з того, що за відсутності порушень Реєстраційної служби Закону №1952-IV у суду не має підстав для задоволення зобов'язальної вимоги.

При цьому суд врахував, що відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області заяву ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду при товарній біржі "Західноукраїнська" що знаходиться в м. Рівне вул. Чорновола, 13, №03/13/08 від 1 вересня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договорів та визнання права власності, ухвалене у складі третейського судді Мельника М.А. - залишено без розгляду. Скасовано Ухвалу Рівненського міського суду від 15 серпня 2014 року, якою було скасовано рішення Третейського суду при товарній біржі "Західноукраїнська" від 1 вересня 2008 року. 

Суд першої інстанції вказав, що рішення Комунального підприємства Нетішинської міської ради "Бюро технічної інвентаризації" від 04.09.2008 року вичерпало свою дію, адже згідно даних Державного реєстру власником квартири АДРЕСА_1 з 17.04.2014 року є громадянин ОСОБА_5, про що зроблений запис у Державному реєстрі, що відповідно вказує на існування спору про право, але це не є і не може бути предметом цього судового розгляду. Цей висновок суду, фактично підтвердив позивач, зазначивши, що ним пред'явлено цивільний позов про визнання недійсним договору і скасування права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1. 

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 14.04.2015, проте про наявність рішення Третейського суду при Товарній біржі "Західноукраїнська" від 1 вересня 2008 року позивачу було відомо з 2008 року, що підтвердив сам позивач, а тому ним пропущено шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, встановлений ст.99 КАС України, що має наслідком залишення позову без розгляду на підставі ст.100 КАС України.

Не погодившись з ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про пропуск строку звернення до суду, оскільки такий строк має обліковуватися не з моменту державної реєстрації права власності, а з моменту відмови реєстраційної служби у її скасуванні. Посилається на правильність висновку суду першої інстанції, що БТІ порушило вимоги ч.3 ст.55 Закону № 1701-IV, провівши реєстраційну дію за відсутності виконавчого листа.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України, в редакції діючій до 15.12.2017 року, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як встановлено судами, реєстрація права власності була проведена на підставі рішення третейського суду від 1 вересня 2008 року, про існування якого позивачу було відомо. На підставі вказаного рішення у осіб, за якими визнано право власності, виник обов'язок щодо реєстрації цих прав. 

Виходячи з норм Закону №1952-IV, державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 

Тобто, проведеною реєстраційною дією БТІ засвідчено права сина позивача - ОСОБА_2, які виникли на підставі рішення третейського суду.

За встановленими судами обставинами, позивач звертався до суду загальної юрисдикції з заявою про скасування рішення третейського суду у травні 2014 року, яку було залишено без розгляду (т.1 а.с.136 ).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказує на протиправність рішення третейського суду, з огляду на те, що розгляд такої справи не був підвідомчий третейським судам. Тобто, порушення своїх прав позивач вбачає саме у рішенні третейського суду, яке набуло статусу остаточного і обов'язкового до виконання.

Суд апеляційної інстанції з дослідженням усіх обставин у справі, на підставі належних і допустимих доказів, правильно зазначив, що про існування рішення третейського суду та реєстрацію на підставі нього прав позивачу було відомо ще з 2008 року, а тому, звертаючись до суду з цим позовом у квітні 2015 року позивач пропустив строк звернення до суду.

Посилання позивача на те, що строк звернення до суду має обчислюватися з моменту, коли йому відмовлено у скасуванні державної реєстрації є безпідставним, оскільки за змістом ст.99 КАС України, строки звернення до суду пов'язані із встановленням часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а не з моментом відмови відповідного органу у їх поновленні. 

Враховуючи, що у даній справі не встановлено поважних причин пропуску строку, тобто об'єктивно непереборних обставин, які позбавляли позивача можливості звернутися до суду із дотриманням вимог ст.99 КАС України, суд апеляційної інстанції правильно застосував правові наслідки, визначені ст.100 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі №822/1318/15 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Л.Л. Мороз 
 А.Ю. Бучик ,
Судді Верховного Суду